ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 р. 	Справа № 440/14530/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2026, головуючий суддя І інстанції: В.І. Бевза, повний текст складено 12.03.26 по справі № 440/14530/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправним та скасування наказу і зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №82 від 18.03.2025, відповідно до якого матрос ОСОБА_2 18.03.2025 дезертирував з місця виконання бойового завдання поблизу н.п. Миколаївка Донецької області;
- зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити грошове забезпечення матроса ОСОБА_2 його матері ОСОБА_1 в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016, за період з 18.03.2025 по день проголошення рішення суду та в подальшому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що як вбачається з листа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, від 18.09.2025 №46106-25/15-08/44887-25 у провадженні слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, відсутні кримінальні провадження стосовно ОСОБА_2 , у тому числі за ст.407 КК України щодо самовільного залишення ним Військової частини НОМЕР_1 , що у свою чергу виключає можливість надати належним чином завірену копію витягу з ЄРДР з повідомленням номеру відповідного кримінального провадження. Вказує, що ОСОБА_2 востаннє виходив на зв`язок із позивачкою 16.03.2025 та повідомляв, що на наступний день збирається по бойовому завданню на позицію. Тривалий час (протягом півроку з моменту зникнення ОСОБА_2 ) відповідач не надавав жодної інформації про ОСОБА_2 . Позивачка впевнена, що її син є зниклим безвісті або захопленим у полон, адже син віддано боронив нашу Батьківщину і ніколи не мав наміру дезертувати. Жодних свідків того, що ОСОБА_2 міг дезертувати, немає. Стверджує, що суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність складу дисциплінарного проступку. Відповідно до Дисциплінарного статуту ЗСУ, самовільне залишення частини (СЗЧ) передбачає умисне залишення місця служби без поважних причин. Відсутність зв`язку та бойова обстановка є поважними причинами відсутності, що спростовує склад порушення. Звертає увагу на порушення процедури проведення службового розслідування, оскільки командування Військової частини НОМЕР_1 зобов`язане провести розслідування для встановлення обставин зникнення (потрапляння в полон, поранення чи загибель). Оголошення особи в самовільне залишення частини без проведення належного розслідування та без акта про обставини зникнення є протиправною бездіяльністю, яка призвела до помилкового визначення юридичного статусу ОСОБА_2 . Зауважує, що ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №62025050010031465 за ч.5 ст.407 КК України не має жодного процесуального статусу. У матеріалах справи та в матеріалах проведених службових розслідувань відсутні докази встановлення ТУ ДБР у м. Краматорську, в діях ОСОБА_2 ознак злочину, передбаченого ст.407, ст.408 КК України. Відтак, Військовою частиною НОМЕР_1 не було вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин, щодо яких призначалось службове розслідування відносно ОСОБА_2 , що свідчить про передчасність висновків відповідача щодо самовільного залишення військовослужбовцем місця несення. Наголошує, що єдиним належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного чи кримінального правопорушення може бути постанова/вирок суду про визнання цієї особи винною у вчиненні такого правопорушення, яка/який набрала/набрав законної сили. Видання командиром військової частини наказу, яким особа визнається такою, що самовільно залишила військову частину чи місце служби, чинним законодавством не передбачено. Зазначає, що по факту нез`явлення до місця служби без поважних причин до кримінальної чи адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не притягувався. Отже, факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 у встановленому законом порядку підтверджений не був, відповідно, спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що учасниками справи не заперечується.
Відповідно до наказу відповідача від 29.10.2024 №310 ОСОБА_2 зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення з 30.10.2024, та призначений на посаду стрільцем - помічником гранатометника 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 , ВОС – 100915М/630. З 29.10.2024 прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Вибув у відрядження: 2.1.2. До пункту тимчасової дислокації (м. Краматорськ) ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з 29.10.2024 терміном не більше терміну проведення таких заходів, з метою здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації, на підставі бойового розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 №154/132/98/2662/дск від 30.09.2024. Знято з котлового забезпечення згідно з каталогом продуктів харчування під час польового виходу, додатково 1,5 літри води питної бутильованої (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №426, підпункту «і» пункту 2 норми №3 - морська), з 30.10.2024. Зараховано на котлове забезпечення згідно з каталогом продуктів харчування під час застосування за призначенням, додатково 1,5 літри води питної бутильованої (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №426 підпункту «і» пункту 2 норми №3 - морська), з 30.10.2024.
Згідно з наказом відповідача від 03.12.2024 №345, матроса ОСОБА_2 , стрільця - помічника гранатометника 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 03.12.2024 №442-РС, на посаду навідника 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 03.12.2024 справи та посаду здав, нову посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Встановити тарифний розряд №4 з посадовим окладом в розмірі 2730 гривень на місяць, ВОС-101281М, шпк «матрос». Вважати такими, що вибули: 2.1. У відрядження 2.1.3. До пункту тимчасової дислокації (м. Краматорськ) ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з 03.12.2024 терміном не більше терміну проведення таких заходів, з метою здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації, на підставі бойового розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 №154/132/98/2662/дск від 30.09.2024. Знято з котлового забезпечення згідно з каталогом продуктів харчування під час польового виходу, додатково 1,5 літри води питної бутильованої (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №426 підпункту "і" пункту 2 норми №3 - морська), з 04.12.2024. Зараховано на котлове забезпечення згідно з каталогом продуктів харчування під час застосування за призначенням, додатково 1,5 літри води питної бутильованої (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №426, підпункту "і" пункту 2 норми № 3 - морська), з 04.12.2024.
Відповідно до наказу відповідача від 20.02.2025 №56 вважати такими, що вибули: 2.1. У відрядження: 2.1.1. До пункту тимчасової дислокації (м. Покровськ) ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з 20.02.2025 терміном не більше терміну проведення таких заходів, з метою здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації, на підставі бойового розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 №154/132/98/2662/дск від 30.09.2024. Знято з котлового забезпечення згідно з каталогом продуктів харчування під час польового виходу, додатково 1,5 літри води питної бутильованої (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №426 підпункту "і" пункту 2 норми №3 - морська), з 21.02.2025. Зараховано на котлове забезпечення згідно з каталогом продуктів харчування під час застосування за призначенням, додатково 1,5 літри води питної бутильованої (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №426 підпункту "і" пункту 2 норми №3 - морська), з 21.02.2025.
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №82 від 18.03.2025, матроса ОСОБА_2 , навідника 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 , який 18.03.2025 дезертирував з місця виконання бойового завдання поблизу АДРЕСА_1 , знято зі всіх видів забезпечення з 18.03.2025, а з котлового забезпечення згідно з каталогом продуктів харчування під час польового виходу, додатково 1,5 літри води питної бутильованої (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №426 підпункту «і» пункту 2 норми №3 - морська), з 19.03.2025. За самовільне залишення місця служби матроса ОСОБА_3 позбавлено премії за березень 2025 року в повному обсязі. Припинено виплату грошового забезпечення з 18.03.2025 на підставі пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року (зі змінами). Підстава: посвідчення про відрядження від 20.02.2025 №2129, рапорт підполковника ОСОБА_4 (вх. №45/14892 від 18.03.2025), довідка-доповідь командира Військової частини НОМЕР_1 (вих. №34/1417 від 18.03.2025).
Актом проведення службового розслідування Військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2025 №410, відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, на підставі рапорту командира НОМЕР_2 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 №45/14892 від 18.03.2025 та згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №819 від 18.03.2025 «Про призначення службового розслідування по факту самовільного залишення поля бою матросом ОСОБА_2 » для встановлення ступеня вини матроса ОСОБА_2 , чиї дії стали причиною вчинення правопорушення, проведене службове розслідування командиром НОМЕР_2 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_5 , яким встановлені наступні відомості:
«Відповідно до бойового наказу командира оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 01.10.2024 №119/1/9411 т/ОТУ підрозділи військової частини НОМЕР_1 залучені до сил та засобів для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій області з метою виконання службових (бойових) завдань в ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " та згідно бойового розпорядження командира НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 №652/265 від 16.03.2025. Лейтенантом ОСОБА_6 командиром десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , було доведено бойове розпорядження командира НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 №652/265 від 16.03.2025 до матроса ОСОБА_2 . Згідно запису в журналі бойових дій НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , Р/з №650дск, розпочатий 15.02.2025 на 108 аркуші, міститься інформація, що 17.03.2025 на підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 №652/265 від 16.03.2025, матрос ОСОБА_2 17.03.2025 близько 05:30 успішно зайняв позицію відділення поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 . 18.03.2025 близько 14:00 матрос ОСОБА_2 навідник 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом незалежності та територіальної цілісності держави, самовільно залишив поле бою без зброї в районі виконання завдання поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 в районі виконання завдань за призначенням оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 " оперативно-стратегічного угруповання військ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". Про даний випадок командир НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_5 доповів по команді. За даним фактом командиром військової частини НОМЕР_1 надіслано довідку-доповідь №34/1417 від 18.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проведені першочергові розшукові заходи результату не дали. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає. Місцезнаходження матроса ОСОБА_2 невідоме. Повідомлень із ІНФОРМАЦІЯ_4 про розшук військовослужбовця на адресу військової частини не надходило. Повідомлень із закладів охорони здоров`я про його перебування на лікуванні на адресу військової частини не надходило.
Таким чином, беручи до уваги пояснення військовослужбовців та інші докази, зібрані під час проведення службового розслідування, можливо дійти висновку про наявність протиправних дій, а саме самовільне залишення поля бою матросом ОСОБА_2 , що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 429 Кримінального Кодексу України та частиною 5 статті 407 Кримінального Кодексу України».
На підставі матеріалів службового розслідування у пункті 5, 6 акту проведення службового розслідування Військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2025 №410 зазначене наступне:
«1. Службове розслідування вважати завершеним.
2. За порушення вимог статей 11, 12 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на навідника 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , матроса ОСОБА_2 накласти дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом "В" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - "сувора догана".
3. За фактом самовільного залишення поля бою, неповернення до розташування військової частини НОМЕР_1 та невиконання своїх службових та посадових обов`язків у березні 2025 року, на підставі пункту 5 розділу XVI "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами), матроса ОСОБА_2 , навідника 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , позбавити премії за березень 2025 року та весь період відсутності включно з місяцем повернення у повному обсязі.
4. За фактом самовільного залишення поля бою, неповернення до розташування військової частини НОМЕР_1 та невиконання своїх службових та посадових обов`язків у березні 2025 року, на підставі пункту 14 розділу XXXIV "Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами), матроса ОСОБА_2 , навідника 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантноштурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , позбавити додаткової винагороди за березень 2025 року та весь період відсутності включно з місяцем повернення у повному обсязі.
5. Заступнику командира роти ударних безпілотних авіаційних комплексів з психологічної підтримки персоналу НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , лейтенанту ОСОБА_7 в п`ятнадцяти денний термін з дня прийняття рішення командиром військової частини НОМЕР_1 надати на адресу до Територіального управління Держаного бюро розслідувань розташованого у місті Краматорськ та Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (для відома) для надання правової оцінки з супровідним листом завірені належним чином копії матеріалів службового розслідування на матроса ОСОБА_2 , навідника 1 десантно-штурмового відділення десантноштурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .
6. Заступнику командира роти ударних безпілотних авіаційних комплексів з психологічної підтримки персоналу НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , лейтенанту ОСОБА_7 , провести додаткові заняття по доведенню змісту статей 407, 408 Кримінального кодексу України, та статей Кодексу про адміністративні правопорушення глава 13-Б Військові адміністративні правопорушення, вивчення службових обов`язків військовослужбовцями, серед усіх категорій військовослужбовців підрозділу.
До акту службового розслідування додаю:
рапорт підполковника ОСОБА_5 №45/14892 від 18.03.2025; копію наказу про призначення службового розслідування №819 від 18.03.2025; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині про зняття зі всіх видів забезпечення; пояснення лейтенанта ОСОБА_6 ; пояснення матроса ОСОБА_8 ; пояснення матроса ОСОБА_9 ; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині про зарахування в списки військової частини; службова характеристика матроса ОСОБА_2 ; медична характеристика матроса ОСОБА_2 ; копію паспорта матроса ОСОБА_2 ; копію військового квитка матроса ОСОБА_2 ; копію аркуша ознайомлення з відповідальністю за військові кримінальні та адміністративні правопорушення матроса ОСОБА_2 ; копію листа соціально-демографічного вивчення військовослужбовця матроса ОСОБА_2 ».
Відповідно до відібраних пояснень під час проведення службового розслідування військовою частиною НОМЕР_1 встановлені наступні обставини щодо зникнення із бойової позиції матроса ОСОБА_2 :
«Я, лейтенант ОСОБА_6 , командир десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , дійсним доповідаю, що мною, 16.03.2025 близько 20:25 було доведено бойове розпорядження командира НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 №652/265 від 16.03.2025 до матроса ОСОБА_2 навідника 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .
18.03.2025 близько 05:30 матрос ОСОБА_2 успішно зайняв позицію відділення поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 . 18.03.2025 близько 14:00 засобами радіозв`язку я отримав доповідь від матроса ОСОБА_8 , кулеметника 1 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , що матрос ОСОБА_2 , навідник 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , під час виконання бойового завдання, самовільно залишив розташування позиції відділення в зоні виконання завдання без зброї, в районі виконання завдання поблизу населеного пункту Миколаївка, Покровського району, Донецької області. Зброя та засоби захисту залишились в місці розташування підрозділу та у вищезазначеного військовослужбовця при собі не було. Пошукові заходи результату не дали. На телефонні дзвінки не відповідає. Місцезнаходження матроса ОСОБА_2 невідоме. За даним фактом я, лейтенант ОСОБА_6 відразу зробив доповідь черговому КСП НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .»;
«Я, матрос ОСОБА_9 , стрілець-санітар 1 відділення Морської піхоти 3 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , 18.03.2025 року знаходився разом з матросом ОСОБА_2 на позиціях НОМЕР_2 батальйону морської піхоти поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , де виконували завдання з утримання зайнятих рубежів та недопущення прориву противника. Того ж дня, близько 14:00, матрос ОСОБА_2 навідник 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , під час виконання бойового завдання, самовільно залишив розташування позиції відділення в зоні виконання завдання без зброї та пішов у невідомому напрямку, не реагуючи на мої звернення. Про подію повідомив старшого підрозділу»;
«Я, матрос ОСОБА_8 , кулеметник 1 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , 18.03.2025 знаходився разом з матросом ОСОБА_2 на позиціях НОМЕР_2 батальйону морської піхоти поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , де виконували завдання з утримання зайнятих рубежів та недопущення прориву противника. Того ж дня, близько 14:00 матрос ОСОБА_2 навідник 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом незалежності та територіальної цілісності держави, самовільно залишив розташування позиції відділення в зоні виконання завдання без зброї, в районі виконання завдання поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 »
Згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2025 №1049 «Про підсумки службового розслідування по факту самовільного залишення поля бою матросом ОСОБА_2 », наказане наступне:
« 1. Службове розслідування вважати завершеним.
2. За порушення вимог статей 11, 12 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на навідника 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , матроса ОСОБА_2 накласти дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом “в” статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - “сувора догана”.
3. За фактом самовільного залишення поля бою, неповернення до розташування військової частини НОМЕР_1 та невиконання своїх службових та посадових обов`язків у березні 2025 року, на підставі пункту 5 розділу XVI “Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам” затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами), матроса ОСОБА_2 , навідника 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , позбавити премії за березень 2025 року та весь період відсутності включно з місяцем повернення у повному обсязі.
4. За фактом самовільного залишення поля бою, неповернення до розташування військової частини НОМЕР_1 та невиконання своїх службових та посадових обов`язків у березні 2025 року, на підставі пункту 14 розділу XXXIV “Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам” затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами), матроса ОСОБА_2 , навідника 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно- штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , позбавити додаткової винагороди за березень 2025 року та весь період відсутності включно з місяцем повернення у повному обсязі. 
5. Заступнику командира роти ударних безпілотних авіаційних комплексів з психологічної підтримки персоналу НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , лейтенанту ОСОБА_7 в п`ятнадцяти денний термін з дня прийняття рішення командиром військової частини НОМЕР_1 надати на адресу до Територіального управління Держаного бюро розслідувань розташованого у місті Краматорськ та Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (для відома) для надання правової оцінки з супровідним листом завірені належним чином копії матеріалів службового розслідування на матроса ОСОБА_2 , навідника 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .
6. Заступнику командира роти ударних безпілотних авіаційних комплексів з психологічної підтримки персоналу НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , лейтенанту ОСОБА_7 , провести додаткові заняття по доведенню змісту статей 407, 408 Кримінального кодексу України, та статей Кодексу про адміністративні правопорушення глава 13-Б Військові адміністративні правопорушення, вивчення службових обов`язків військовослужбовцями, серед усіх категорій військовослужбовців підрозділу».
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №62025050010031465 від 02.09.2025 зазначені відомості, що 02.09.2025 до ТУ ДБР у м.Краматорську надійшло повідомлення військової частини НОМЕР_1 , що в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення служби з метою ухилення від проходження військової служби в районі АДРЕСА_1 , навідник 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окрема бригада морської піхоти) матрос ОСОБА_2 .
Від Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у м.Краматорську, надійшов до суду лист від 02.03.2026 №13-06-5020/26-кр, яким повідомлені відомості, що у провадженні слідчих ТУ ДБР у м. Краматорську перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 №62025050010031465 від 02.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. На даний час здійснюється розслідування вищевказаного кримінального провадження, повідомлення про підозру останньому не повідомлялось.
17.09.2025 та 18.09.2025 позивачка направила заяву до ІНФОРМАЦІЯ_5 та до Військової частини НОМЕР_1 через Міністерство оборони України в Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 та наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» щодо прийняття рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 (матері військовослужбовця) грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 .
У своїй заяві від 16.09.2025 позивачка просила у Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України віл 30.11.2016 № 884, видавши відповідний наказ.
Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 №25/21634 від 13.10.2025 відмовлено у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , оскільки згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №82 від 18.03.2025 матрос ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з місця виконання бойового завдання поблизу н.п. Миколаївка Донецької області.
Із вересня 2025 року представником позивачки подані адвокатські запити, звернення та скарги до відповідача та органів військового управління щодо ненадання позивачці матеріалів службового розслідування стосовно ОСОБА_2 та невиплати відповідачем грошового забезпечення матері військовослужбовця ОСОБА_2 .
Адвокатом позивачки 19.09.2025 подана скарга до ІНФОРМАЦІЯ_3 про проведення службової перевірки щодо ненадання Військовою частиною НОМЕР_1 відповіді на адвокатський запит Лихачова Романа Борисовича в інтересах ОСОБА_1 та вжиття заходів щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 якнайшвидше надати відповідь на адвокатський запит Лихачова Романа Борисовича в інтересах ОСОБА_1 від 16.09.2025.
Адвокатом позивачки подана скарга до Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 01.10.2025 з вимогою провести службову перевірку щодо ненадання Військовою частиною НОМЕР_1 відповіді на адвокатський запит Лихачова Романа Борисовича в інтересах ОСОБА_1 від 16.09.2025 та вжити заходів щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 якнайшвидше надати відповідь на адвокатський запит Лихачова Романа Борисовича в інтересах ОСОБА_1 від 16.09.2025: копії матеріалів службового розслідування Військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_2 щодо самовільного залишення частини, які приймались/проводились у 2025 році, включно з всіма додатками; копії наказів Військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_2 , на підставі яких виявлено/встановлено самовільне залишення частини, які приймались у період 2022-2025 років, включно з додатками; копії всіх протоколів Військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_2 , на підставі яких виявлено/встановлено самовільне залишення частини, які приймались у період 2025 року, включно з додатками; копії всіх рішень Військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_2 , які виносились на підставі матеріалів службового розслідування/протоколів/наказів відносно виявлення/встановлення самовільного залишення частини, у період 2025 року, включно з додатками; копії всіх повідомлень про самовільне залишення Військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_2 до Державного бюро розслідування та його територіальних органів та/або контролюючих органів; копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відомості, про яке внесені на підставі самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 .
Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь на заяву від 01.09.2025 вх.№24/2278 сестри ОСОБА_2 , що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2025 призначене службове розслідування по факту самовільного залишення місця служби матросом ОСОБА_2 . За час проведення службового розслідування матрос ОСОБА_2 не повернувся до Військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби. Станом на 05.09.2025 матрос ОСОБА_2 не повернувся до розташування Військової частини НОМЕР_1 . Місцезнаходження вищезазначеного військовослужбовця не відоме.
Військова частина НОМЕР_1 відмовила у наданні матеріалів службового розслідування щодо сина позивачки та відмовила у скаргах адвоката позивачки, які надійшли їй для розгляду по суті звернення.
Зміст спірних правовідносин пов`язаний із тим, що позивачка вважає протиправними результати службового розслідування щодо її сина, оскільки ОСОБА_2 не міг самовільно залишити поле бою, відсутні належні та допустимі докази цього факту, та позбавлення відповідачем грошового забезпечення її сина, який зник безвісти.
Вважаючи протиправним наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №82 від 18.03.2025, відповідно до якого матрос ОСОБА_2 18.03.2025 дезертирував з місця виконання бойового завдання поблизу н.п. Миколаївка Донецької області, позивачка ініціювала даний спір.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний наказ №82 від 18.03.2025 в частині призупинення виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення є обґрунтованим та не підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. 
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.92 №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232-XII).
У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч.6 ст.2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Частиною 4 ст.2 Закону №2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст.3 Закону №2232-XII правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.14 ст.2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі по тексту – Статут; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту).
Згідно зі ст.ст. 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Відповідно до ст.ст. 28-33 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
За своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу;
Статтею 58 Статуту встановлено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до абз.1 та 2 п.144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Абзацами 1 та 2 частини 2 статті 24 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок" встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі по тексту - Дисциплінарний статут ЗСУ; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (ст.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Згідно з чч. 1-3, 6 ст.5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України “Про оборону України”. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Статтею 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ установлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення. Застосування зброї допускається лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом. Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
За приписами статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
За приписами статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Статтею 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці. Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. У разі подання скарги старшому начальникові виконання дисциплінарного стягнення не зупиняється до надходження від нього розпорядження про скасування цього стягнення (стаття 96 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено (ст.97 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (ст.98 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Статтею 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.
Згідно з абз.4 п.2 розділу I Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі по тексту – Порядок №608; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу II Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
За приписами пункту 3 розділу II Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Пунктами 1, 3 розділу III Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Згідно з п.п. 8, 9 розділу III Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Відповідно до п.1 розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
Згідно з п.2 розділу VІ Порядку №608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.
Відповідно до п.15 розділу І Порядку №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Розділом XXX вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.
За приписами п.3 розділу XXX Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначений Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (далі по тексту – Порядок №884; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктами 2-4, 7, 8 Порядку №884 передбачено, що під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.
За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
При цьому, відповідно до п.8 Порядку №884 виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирували, не здійснюється.
За матеріалами справи, рапортом підполковника ОСОБА_4 від 18.03.2025 вх.№45/14892 доведено до відома командира НОМЕР_4 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 про те, що 18.03.2025 близько 14:00, матрос ОСОБА_2 - навідник 1-го десантно-штурмового відділення 1-го десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_4 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 , під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом незалежності та територіальної цілісності держави, самовільно залишив розташування позиції відділення в зоні виконання завдання НОМЕР_4 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 , поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 . Засобами аеророзвідки встановлено, що військовослужбовець вирушив у напрямку н.п. Сухий Яр Покровського району Донецької області без зброї та засобів захисту. Особиста зброя військовослужбовця залишилась в розташуванні позиції відділення. Свідками вищевказаної події були військовослужбовці: кулеметник 1-го десантно-штурмового відділення 3-го десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_4 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 - матрос ОСОБА_8 та стрілець-санітар 1-го відділення морської піхоти 3-го взводу морської піхоти 1-ї роти морської піхоти НОМЕР_4 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 - матрос ОСОБА_9 . Пошукові заходи результатів не дали. Місцезнаходження матроса ОСОБА_2 невідоме. У зв`язку з викладеним, просить призначити службове розслідування.
За даним фактом командиром Військової частини НОМЕР_1 надіслано довідку-доповідь №34/1417 від 18.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Тобто, за встановленим Військовою частиною НОМЕР_1 фактом самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_2 розташування позиції відділення в зоні виконання завдання НОМЕР_4 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 , у командира Військової частини НОМЕР_1 були наявні законодавчо визначені підстави для припинення виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення з такої підстави відповідно до приписів пункту 15 розділу І Порядку №260.
Колегія суддів враховує, що згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2025 призначено службове розслідування по факту самовільного залишення ОСОБА_2 місця служби.
Матеріалами службового розслідування, відповідно до акту проведення службового розслідування Військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2025 №410, встановлено, що матрос ОСОБА_2 , чітко знаючи та розуміючи зміст покладених обов`язків з військової служби, не доклав достатніх зусиль для їх чіткого виконання, в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер, своїми діями підірвав готовність підрозділу до виконання завдання, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, самовільно залишив поле бою та не повернувся до розташування Військової частини НОМЕР_1 .
На підставі матеріалів службового розслідування запропоновано:
1. Службове розслідування вважати завершеним.
2. За порушення вимог статей 11, 12 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на навідника 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 , матроса ОСОБА_2 накласти дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом "В" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - "сувора догана".
3. За фактом самовільного залишення поля бою, неповернення до розташування Військової частини НОМЕР_1 та невиконання своїх службових та посадових обов`язків у березні 2025 року, на підставі пункту 5 розділу XVI "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами), матроса ОСОБА_2 , навідника 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 , позбавити премії за березень 2025 року та весь період відсутності включно з місяцем повернення у повному обсязі.
4. За фактом самовільного залишення поля бою, неповернення до розташування військової частини НОМЕР_1 та невиконання своїх службових та посадових обов`язків у березні 2025 року, на підставі пункту 14 розділу XXXIV "Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами), матроса ОСОБА_2 , навідника 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантноштурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 , позбавити додаткової винагороди за березень 2025 року та весь період відсутності включно з місяцем повернення у повному обсязі.
5. Заступнику командира роти ударних безпілотних авіаційних комплексів з психологічної підтримки персоналу НОМЕР_2 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 , лейтенанту ОСОБА_7 в п`ятнадцяти денний термін з дня прийняття рішення командиром Військової частини НОМЕР_1 надати на адресу до Територіального управління Держаного бюро розслідувань розташованого у місті Краматорськ та Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (для відома) для надання правової оцінки з супровідним листом завірені належним чином копії матеріалів службового розслідування на матроса ОСОБА_2 , навідника 1 десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 .
6. Заступнику командира роти ударних безпілотних авіаційних комплексів з психологічної підтримки персоналу НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , лейтенанту ОСОБА_7 , провести додаткові заняття по доведенню змісту статей 407, 408 Кримінального кодексу України, та статей Кодексу про адміністративні правопорушення глава 13-Б Військові адміністративні правопорушення, вивчення службових обов`язків військовослужбовцями, серед усіх категорій військовослужбовців підрозділу.
Підсумки службового розслідування по факту самовільного залишення поля бою матросом ОСОБА_2 затверджені наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2025 №1049 «Про підсумки службового розслідування по факту самовільного залишення поля бою матросом ОСОБА_2 ».
Командиром Військової частини НОМЕР_1 направлене повідомлення із матеріалами службового розслідування до Територіального управління Держаного бюро розслідувань розташованого у місті Краматорськ про можливе вчинення матросом ОСОБА_2 кримінального правопорушення, визначеного Кримінальним кодексом України.
Відповідно до витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань та листа Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ, від 02.03.2026, у провадженні цього органу досудового розслідування перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 №62025050010031465 від 02.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. На даний час здійснюється розслідування вищевказаного кримінального провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_2 не повідомлялось.
Колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження закінчення досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_2 №62025050010031465 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що свідчило б про відсутність факту самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_2 розташування позиції відділення в зоні виконання завдання НОМЕР_4 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 та протиправності спірного наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2025 №82.
Більше того, матеріали справи не містять жодних доказів, що спростовують результати службового розслідування або підтверджують грубе порушення процедури його проведення, що є достатнім для скасування результатів такого розслідування.
Колегія суддів зауважує, що у разі встановлення нових обставин, які б підтверджували відсутність факту самовільного залишення ОСОБА_2 розташування позиції відділення в зоні виконання завдання НОМЕР_4 батальйону морської піхоти Військової частини НОМЕР_1 , зокрема, за результатами розслідування кримінального провадження, позивачка буде мати можливість відновити свої права щодо грошового забезпечення, в тому числі в судовому порядку.
За позицію позивачки, вона має право на нарахування та виплату грошового забезпечення її сина - матроса ОСОБА_2 відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884.
Суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» від 12.07.2018 №2505-VIII особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.
Поряд з цим, за приписами ч.3 ст.4 цього Закону надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.
У свою чергу, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Згідно із ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Частиною 1 ст.316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Не визначений інший судовий порядок підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 18.01.2024 у справі №560/17953/21.
Суд зазначає, що позивачка не надала доказів на підтвердження закінчення процедури щодо встановлення сину позивачки статусу особи, що зникла безвісти за особливих обставин (внесення відомостей до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин).
Виключно після визнання сина позивачки в законодавчо встановленому порядку зниклим безвісти, ця обставина стане юридично значимою та офіційно підтвердженою належними та допустимими доказами.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів не вбачає правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2025 №82 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити грошове забезпечення матроса ОСОБА_2 його матері ОСОБА_1 в порядку, передбаченому Постановою №884.
Щодо доводів апеляційної скарги позивачки про те, що у матеріалах справи та в матеріалах проведених службових розслідувань відсутні докази встановлення ТУ ДБР у м.Краматорську в діях ОСОБА_2 ознак злочину, передбаченого ст.407, ст.408 КК України, колегія суддів зазначає, що у провадженні цього органу досудового розслідування перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 №62025050010031465 від 02.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. На даний час здійснюється розслідування вищевказаного кримінального провадження.
Також, як зазначено вище, матеріали справи не містять жодних доказів, що спростовують результати службового розслідування або підтверджують грубе порушення процедури його проведення, що є достатнім для скасування результатів такого розслідування.
Інші аргументи, зазначені сторонами по справі, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.
Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги позивачки, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 по справі № 440/14530/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 		М.О. Семененко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.С. Чалий