УХВАЛА
про відкриття касаційного провадження

03 червня 2026 року 
м. Київ
справа №300/382/22
адміністративне провадження №К/990/23337/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Шарапи В.М. та Шевцової Н.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року
у справі №300/382/22
за позовом Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради 
до  ОСОБА_1 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 
про зобов`язання вчинити дії,
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 
до Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради 
про визнання протиправним та скасування припису,

УСТАНОВИВ:

У січні 2022 року Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради (далі - Управління, позивач) звернулося до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач, скаржник) про зобов`язання відповідача привести стоматологічні кабінети №91 та №92 по вулиці Підгірянки у місті Івано-Франківську до попереднього стану, шляхом знесення добудови та звільнення коридору - спільного входу зі сторони АДРЕСА_1 (приведення його у попередній стан).

У квітні 2022 року ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом) звернувся до адміністративного суду з позовом до Управління (відповідач за зустрічним позовом) про визнання протиправним та скасування припису Управління про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 30 липня 2021 року, яким зобов`язано ОСОБА_1 привести до попереднього стану стоматологічні кабінети №91 та №92 по вулиці М.Підгір`янки, 23 в місті Івано-Франківську або отримати право на виконання будівельних робіт в термін до 30 вересня 2021 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року, позов Управління задоволено частково. 

Зобов`язано ОСОБА_1 знести самочинно збудований об`єкт в частині добудови на стоматологічні кабінети №91 та №92, згідно з технічним паспортом, виготовленим Товариством з обмеженою відповідальністю «А++» станом на 04 серпня 2020 року, привівши існуючий об`єкт у відповідність із умовами технічного паспорта, виготовленого Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухомість (інвентарний номер 13573) від 06 квітня 2011 року на офісні приміщення громадського будинку (місто Івано-Франківськ, вулиця Підгірянки, 23). 

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гресько Василь Васильович, 21 травня 2026 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, у випадках: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суди першої і апеляційної інстанцій під час розгляду справи неправильно застосували положення статті 129 Конституції України, статей 34, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI (далі - Закон №3038-VI), статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 100, 150, 152 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), статей 256, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), пунктів 3.2, 3.7, 3.21 Державних будівельних норм А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» (далі - ДБН А.2.2-3-2014), пункту 4 Правил користування приміщенням житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 (далі - Правила №572), пункту 1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року №406 (далі - Перелік №406), та порушили положення статей 2, 9, 313 КАС України.

Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції під час розгляду справи порушив норми процесуального права та загальні принципи адміністративного судочинства, оскільки безпідставно і без наведення будь-яких мотивів відхилив документально підтверджене клопотання адвоката про відкладення розгляду справи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Проведення судового засідання за відсутності представника відповідача, яке до того ж відбувалося вперше, позбавило скаржника гарантованого права бути заслуханим та представляти свої аргументи. Суд апеляційної інстанції також використав свої дискреційні повноваження без дотримання принципу пропорційності та верховенства права. Скаржник та його представник не вчиняли дій задля затягування процесу, а навпаки, подавали заяви про участь у засіданні в режимі відеоконференції.

При цьому апеляційний суд безпідставно не врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі №260/4504/20, від 18 серпня 2022 року у справі №420/9173/21, від 03 лютого 2026 року у справі №380/24311/23. Відповідно до цих висновків, судова дискреція щодо оцінки поважності причин неявки не має абсолютних меж; суд зобов`язаний індивідуально оцінювати кожну конкретну ситуацію на основі наданих доказів та обирати максимально справедливий варіант вирішення клопотання, а його процесуальний вибір завжди вимагає належної мотивації, якої суд в оскаржуваному рішенні не навів.

Крім того, скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про те, що відповідач здійснив самочинне будівництво у вигляді реконструкції, оскільки виконані ремонтні роботи відбувалися виключно в межах належної йому площі, без зміни геометричних параметрів приміщення та без жодного втручання в несучі конструкції, огороджувальні системи чи загальні інженерні мережі будинку. Згідно з чинним законодавством України, такі роботи є капітальним ремонтом чи внутрішнім переплануванням, які взагалі не потребують отримання будь-яких дозвільних документів, оформлення проектів чи введення об`єкта в експлуатацію після їх завершення. А тому у контролюючого органу не було правових підстав для винесення припису, а у судів для задоволення первісного позову про знесення об`єкта нерухомості.

Суди першої і апеляційної інстанцій під час розгляду справи також не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29 квітня 2020 року у справі №742/1756/17, від 15 травня 2020 року у справі №813/1885/16 та від 11 серпня 2021 року у справі №804/3218/16, у яких зазначено, що реконструкцією можуть вважатися будівельні роботи, у результаті яких здійснюється зміна основних техніко-економічних показників, забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. При цьому, зазначені зміни та удосконалення мають бути наслідком зміни геометричних розмірів та/або функціонального призначення об`єкта будівництва.

Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно використав факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності та оплату ним штрафу як доказ його вини та самочинності будівництва. Підписання протоколу, отримання копії постанови та безпосередня сплата накладеного штрафу свідчать виключно про ознайомлення особи з відповідними документами, але жодним чином не означають її автоматичну та безумовну згоду з викладеними там обставинами та не позбавляють права оскаржувати такі твердження в судовому порядку.

З цього приводу скаржник посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22 липня 2021 року у справі №757/2757/16-а, у якому зазначено, що висновок про тотожність підпису на постанові чи сплата штрафу зі згодою особи щодо вчинення нею правопорушення є докорінно помилковим.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Управління відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, враховуючи доводи скаржника, зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, а також положення статті 129 Конституції України, якою передбачено право на касаційне оскарження судового рішення, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року, з метою перевірки правильності застосування положень статті 129 Конституції України, статей 34, 38 Закону №3038-VI, статті 376 ЦК України, статей 100, 150, 152 ЖК України, статей 256, 285 КУпАП, пунктів 3.2, 3.7, 3.21 ДБН А.2.2-3-2014, пункту 4 Правил №572, пункту 1 Переліку №406, перевірки дотримання положень статей 2, 9, 313 КАС України та необхідності врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №742/1756/17, від 15 травня 2020 року у справі №813/1885/16, від 22 липня 2021 року у справі №757/2757/16-а, від 11 серпня 2021 року у справі №804/3218/16, від 14 липня 2022 року у справі №260/4504/20, від 18 серпня 2022 року у справі №420/9173/21, від 03 лютого 2026 року у справі №380/24311/23.

Верховний Суд також зазначає, що перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку у цій справі може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.

Судом перевірено зарахування судового збору на рахунок Державної казначейської служби України.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Суд також звертає увагу на необхідності реєстрації учасників справи в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі (далі - ЄСІКС). Відповідно до частини шостої статті 18 КАС України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, подає процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», якщо інше не визначено цим Кодексом.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З огляду на вищенаведені положення процесуального закону, запровадження на всій території України воєнного стану, а також з метою процесуальної економії, Суд рекомендує ОСОБА_1 зареєструвати електронний кабінет у підсистемі ЄСІКС «Електронний суд».

Інструкція користувача Електронного суду розміщується на веб-сторінці технічної підтримки користувачів ЄСІКС за веб-адресою https://wiki.court.gov.ua.

Крім того, у касаційній скарзі скаржником заявлено клопотання про зупинення виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року у справі №300/382/22, яке буде розглянуто судом у порядку підготовки справи до касаційного розгляду відповідно до статті 340 КАС України.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року у справі №300/382/22 за позовом Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування припису.

2. Витребувати з Івано-Франківського окружного адміністративного суду матеріали справи №300/382/22.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.

4. Встановити для учасників справи десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

5. Встановити для учасників справи десятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали для подання до суду заперечення щодо клопотання про зупинення виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року у справі №300/382/22.

6. Роз`яснити учасникам справи, що у разі невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 145 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.

7. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Шарапа

Н.В. Шевцова