Суддя Саркісян О. А. 

Справа № 644/7234/25 
Провадження № 2/644/1593/26 
30.06.2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року 
Індустріальний районний суд міста Харкова 
у складі: 
головуючого судді – Саркісян О.А.,
за участю секретаря – Мухіна Є.М., 
за участю позивачки – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Бачіашвілі М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 644/7234/25 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод» про поновлення на роботі,-
у с т а н о в и в:
Позивачка звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод» про поновлення на роботі, в якому просить суд поновити позивачку на роботі у Приватному акціонерному товаристві «Харківський тракторний завод» на посаді ведучого бухгалтера групи розрахунку заробітної плати та соціальних виплат головної бухгалтерії з 06.08.2025.
В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 12.09.1984 була прийнята на Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе в тракторний цех 3 розпорядником робіт 2 розряду, у результаті кількох переміщень 01.11.2011 призначено на посаду ведучого бухгалтера групи розрахунку заробітної плати та соціальних виплат головної бухгалтерії. 06.08.2025 згідно з розпорядженням 06.08.2025 №119 її звільнено з посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним та безпідставним, яке порушує її права, оскільки у неї не було вільного волевиявлення звільнення з посади, заяву про звільнення вона написала під примусом. 06.08.2025 її запросила головний бухгалтер ОСОБА_2 та повідомила, що її звільнять з посади та з заводу, запропонувала звернутися до директора з управління персоналу ОСОБА_3 . Остання запропонувала позивачці скласти заяву про звльнення за угодою сторін. Претензій до якості роботи позивачки не було. ОСОБА_3 повідомила, що робота тут ні до чого, а звільнення це розпорядження вищого керівництва. У приймальній директора її не прийняла, обгрунтуваваши відмову зайнятістю директора. Випадково зайшла на прохідну, де їй показали перелік осіб, яких не пускатють до заводу, її прізвище було підкреслене червоним. Таким чином, у неї не було волевиявлення на звільнення, заява нею написана під примусом, звільнено в день написання заяви про звільнення.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 15.08.2025 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 10.09.2025 року вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено до розгляду в судове засідання.
Від представника відповідача, через систему «Електронний суд», надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі щодо поновлення на роботі в Приватному акціонерному товаристві «Харківський тракторний завод» на посаді ведучого бухгалтера групи розрахунку заробітної плати та соціальних виплат головної бухгалтерії з 06.08.2025 року. В обгрунтування якого посилається на те що ОСОБА_1 звільнено за згодою сторін, це означає, що працівник і роботодавець досягли спільної домовленості про припинення трудових відносин на узгоджених умовах та в узгоджену дату. Це звільнення відбувається за пунктом 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (КЗпП) і не потребує двотижневого терміну попередження чи вказівки поважних причин. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи сторони визначають за взаємною згодою. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за цим пунктом можуть бути викладені як у письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про таке припинення трудового договору, то у ній має зазначити прохання звільнити його за угодою сторін і вказати дату звільнення. Припинення трудового договору за угодою сторін оформляється лише у письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення. Таким чином, передбачена у вказаному пункті підстава припинення трудового договору є самостійною і відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що потребує спільного волевиявлення сторін, спрямованого на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цієї підстави. Основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення трудового договору та термін, з якого він припиняється.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 12.05.2026 постановлено року витребувати у Приватного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод» (місцезнаходження: м. Харків, пр-т Героїв Харкова, 275) список осіб за 06.08.2025, які подаються на пункт охорони та використовуються ними при пропуску на територію підприємства, або витяг в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Повідомила, що вранці 06.08.2025 року мала особисту розмову із співробітником іншого відділу і висловила йому претензії, що він спілкується з іншою жінкою і не зробив того, що пообіцяв їй. Як вона надалі зрозуміла, то цей чоловік був на прийомі у директора з цього приводу і що ця особиста розмова стала відома директору, який вирішив її за це звільнити. В цей день її викликала головний бухгалтер ОСОБА_2 і запитала, що сталося, однак вона їй обставини повідомляти не захотіла. ОСОБА_2 повідомила, що її викликав директор та сказав її звільнити. 06.08.2025 вона хотіла потрапити на прийом до директора, щоб прояснити ситуацію, однак він не захотів її прийняти, був зайнятий. Після цього вона написала заяву про звільнення за угодою сторін, так як вважала, що це для неї буде краще. Після цього відпрацювала на своєму робочому місці до кінця робочого дня. ОСОБА_2 та директор по персоналу ОСОБА_3 порекомендували їй написати заяву про звільнення за угодою сторін, що так буде краще для неї, щоб не звільнили за ініціативою підприємства, але це не відіграло ролі в центрі зайнятості, зараз інші умови, а їй залишилося два роки до пенсії. Заяву про звільнення вона написала у своєму кабінеті, віддала директору по персоналу та продовжила свою роботу до кінця робочого дня. Написала заяву так як не хотіла скандалити, а також розуміла, що в протилежному випадку її звільнять за статтею, а за згодою сторін краще для неї. 
Представниця відповідача – ОСОБА_4  просила у задоволенні позову відмовити, в обгрунтування чого зазначила, що ОСОБА_1 звільнено за згодою сторін, це означає, що працівник і роботодавець досягли спільної домовленості про припинення трудових відносин на узгоджених умовах та в узгоджену дату на підставі п. 1 ч.1 статті 36 Кодексу законів про працю України і не потребує двотижневого терміну попередження чи вказівки поважних причин. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи сторони визначають за взаємною згодою. Пропозиція і сама угода сторін про припинення трудового договору за цим пунктом можуть бути викладені як у письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про таке припинення трудового договору, то у ній має зазначити прохання звільнити його за угодою сторін і вказати дату звільнення. Припинення трудового договору за угодою сторін оформляється лише у письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення. Таким чином, передбачена у вказаному пункті підстава припинення трудового договору є самостійною і відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що потребує спільного волевиявлення сторін, спрямованого на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цієї підстави. Основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення трудового договору та термін, з якого він припиняється.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 12.09.1984 року ОСОБА_1 була прийнята в тракторний цех 3 розпорядником робіт 2 розряду на Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе. 
У результаті переміщення по службі 01.11.2011 переведена на посаду провідного бухгалтера групи розрахунку заробітної плати та соціальних виплат головної бухгалтерії, підстава розпорядження №895 від 01.11.2021 ВАТ АТ Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе, який у подальшому переіменований у ПАТ АТ Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе.
Розпорядженням №119 від 06.08.2025 року директора управління персоналом ПАТ АТ Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе Л. Толстопятової, ОСОБА_1 звільнено з посади провідного бухгалтера головної бухгалтерії (Гол. Бух.), за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.
З зазначеним розпорядженням ОСОБА_1 06.08.2025 року ознайомлена, його копію отримала, претензій до підприємства не мала, що підтверджується її підписом на копії розпоряждення.
Звільнення ОСОБА_1 відбулось на підставі її письмової заяви про звільнення за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України від 06.08.2025.
Також в судовому засіданні судом, за клопотанням позивачки, було допитано в якості свідка ОСОБА_2 , яка надала суду наступні покази, що вона працювала на ПАТ «ХТЗ» головним бухгалтером, ОСОБА_1 була її підлеглою. ЇЇ викликав директор та зпитав про ОСОБА_1 . У неї не було нарікань до роботи ОСОБА_1 . Директор сказав звільнити ОСОБА_1 за дисципланірну провину, так як виник конфлікт на особисту тему з колегою з іншого відділу в робочий час і на робочому місці. Претензій по роботі до ОСОБА_5 в неї не було, відносини були добрі і тому вона і директор по персоналу запропонували її написати заяву про звільнення за угодою сторін, так як вважали, що це буде краще для неї, оскільки було розпорядження директора звільнити її за ініціативою підприємства за допущене порушення.. Разом з тим, вказане рішення було прийнято ОСОБА_1 самостійно, без примусу з її чи будь-якої іншої сторони.
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні надала суду наступні покази,що їй стало відомо про конфлікт. 06.08.2025 до неї зайшла ОСОБА_1 і сказала, що хотіла потрапити до директора на прийом, на запитання що сталося, остання несла нісенітниці, про те, що вона ( ОСОБА_6 ) нічого не знає, що відбувається на заводі. Через деякий час зайшла і запитала як пишеться заява за угодою сторін, вона їй продиктовала. Після цього помітила помилку в заяві щодо дати з якої ОСОБА_1 хоче звільнится. Остання сказала, що звільнитится хоче з 06.08.2025, вона запропонувала виправити місяць, ОСОБА_1 виправила, вона взяла заяву та здала у відділ кадрів. Був виданий наказ, з яким ознаймили ОСОБА_1 , видали трудову книжку. Звільнитися у день написання заяви було волевиявленням ОСОБА_1 . Вона хотіла дізнатися, що її спонукало та, що сталося, однак ОСОБА_1 не захотіла їй розказувати. Говорила про якісь розкрадання, що вона нічого не знає. Як писати заяви ро звільнення вона диктує не тільки ОСОБА_5 , а й іншим співробітникам, так як працює з персоналом. Твердження ОСОБА_1 , що її вирішили не пускати на завод не відповідає дійсності. Журнал на прохідну готується на 2-3 дні і тільки після цього звільнену особу не пускають, що зазначається в списку. 
Як убачається з копії списку осіб за 06, 07, 08 СЕРПНЯ 2025, які подаються на пункт охорони та використовуються ними при пропуску на територію підприємства під назвою «Заявки на вхід 06, 07, 08 серпня 2025», що стосується ОСОБА_1 , зазначено - п. 232 ОСОБА_7 06 серпня 2025 вхід 07:30 вихід 16:36, 07 серпня, 08 серпня 2025 – вхід заборонено (звільнено).
Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України.
Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України).
У статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).
Підставою припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін (пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України).
Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.
Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника (див. постанови Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 539/65/17, від 07 жовтня2020 року в справі № 234/3268/19, від 20 вересня 2024 року у справі № 559/1026/23).
У цій справі позивачка посилалася, зокрема, на те, що її звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України стало наслідком застосуванням до неї морально-психологічного тиску із сторони роботодавця, фактично її змусили написати заяву про звільнення за угодою сторін, намірів припинення трудових відносин із роботодавцем у неї не було. Вона розуміла, що в разі ненаписання заяви про звільнення за згодою сторін її було б звільнено за ініціативою адміністрації ( за статтею, як вказує позивачка).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Статтями 4, 9 Конвенції МОП N 158 про припинення трудових відносинз ініціативи роботодавця 1982 року передбачено, що трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці.

Судом встановлено, що звільнення позивачки було проведено у відповідності до вимог трудового законодавства (пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України).

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що ініціатива щодо припинення трудового договору виходила від роботодавця, що не суперечить вимогам трудового законодавства, є цілком правомірним та не свідчить про порушення вимог пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України. 
Позивачці була висунута усна пропозиція на припинення з нею трудового договору за угодою сторін, на яку вона мала право погодитись, або ж відмовитись. Пропозиція щодо припинення трудового договору була висунута в усній формі, на що позивачка відповіла написанням заяви про звільнення за угодою сторін.
Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Таким чином, волевиявлення позивачки на припинення трудового договору за угодою сторін і дати звільнення підтверджено її письмовою заявою. 

Слід зазначити, що заяву про припинення трудового договору за угодою сторін позивачкою було подано 06.08.2025 року після конфліктної ситуації на особистому грунті і вона розуміла, що її можуть звільнити за ініціативою роботодавця, доказів того, що у день подання заяви до неї вчинявся тиск з боку роботодавця, матеріали справи не містять.

Про реальність волевиявлення ОСОБА_1 свідчать також ті факти, що після написання нею заяви про звільнення за угодою сторін в цей день було видано наказ про її звільнення та здійснений кінцевий розрахунок, після цього вона ще допрацювала до кінця робочого дня, однак свою заяву не відкликала, після звільнення позивачка не з`являлась на роботі, не зверталась зі зверненнями про анулювання домовленості про припинення трудового договору, не вчиняла будь-яких інших дій, направлених на продовження трудових правовідносин.

ОСОБА_1 звернулася в центр зайнятості, однак, як було підтверджено самою позивачкою, наразі змінилися умови перебування на обліку, вона повинна не тільки перебувати на обліку, але й працювати на новій роботі до пенсії і тому вона вирішила оскаржити своє звільнення в суді.

Відтак, у цій справі відсутні докази на підтвердження того, що припинення трудового договору відбулося внаслідок застосування до позивачки примусу з боку роботодавця. Окрім зазначеного, поведінка позивачки під час написання заяви про звільнення вказують на те, що наміри звільнитися у позивачки в той конкретний день та при тих конкретних обставинах у неї були реальні.
Більш того, як вона зазначила в суді, то вона мала довірливі стосунки з Малицькою і вирішила, що звільнитися за угодою сторін для неї буде кращим варіантом.
За таких обставин суд робить висновок, що у відповідача були підстави провести звільнення позивачки на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, а подальша зміна позиції позивачки не впливає на чинність досягнутої домовленості з роботодавцем.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Подібні висновки були викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в поостанові від 20 травня 2026 року у справі № 607/17615/24 провадження № 61-3402св26У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2020 року в справі № 359/5905/18 (провадження № 61-22851св19) 

З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України та відповідачем було дотримано при цьому вимоги, передбачені трудовим законодавством, суд не вбачає підстав для задоволення позову.
На підставі ч.1, 2 п.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до ч.5 п.1 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, судові витрати, понесені сторонами, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів.
Керуючись ст.ст. 21, 36 Кодексу Закону про працю України, ст.ст.12, 13, 43, 49, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод» про поновлення на роботі-відмовити.
Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.
Інформація про сторони:
Позивачка : ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Харківський тракторний завод» (місцезнаходження: м. Харків, пр-т Героїв Харкова, 275, ЄДРПОУ 05750295).

Суддя: О.А. Саркісян