ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
18.05.2026	Справа № 910/1169/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи 
за позовом Приватного підприємства "Агро фєрта" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі груп корпорейшн" 
про стягнення 11 264 146,56 грн.

Представники сторін:
від позивача: Бубела Т.Ф., керівник;
від відповідача: не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Агро Фєрта» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полі груп корпорейшн» про стягнення 11 264 146,56 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки товару № 01/05/24-1 від 01.05.2024, в частині поставки товару.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 09.03.2026.
У судове засідання 09.03.2026 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.
За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 30.03.2026, яку занесено до протоколу судового засідання.
23.03.2026 від представника позивача - Бубели Тетяни Федорівни надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 30.03.2026, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2026 задоволено заяву представника позивача - Бубели Тетяни Федорівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
У судове засідання 30.03.2026 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.
За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 20.04.2026, яку занесено до протоколу судового засідання.
13.04.2026 від представника позивача - Бубели Тетяни Федорівни надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 20.04.2026, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2026 задоволено заяву представника позивача - Бубели Тетяни Федорівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
У судове засідання 20.04.2026 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.
Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.05.2026.
11.05.2026 від представника позивача - Бубели Тетяни Федорівни надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 18.05.2026, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 задоволено заяву представника позивача - Бубели Тетяни Федорівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
У судове засідання 18.05.2026 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. 
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Зважаючи на викладене, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.
У судовому засіданні 18.05.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва 
ВСТАНОВИВ: 

01 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Полі груп корпорейшн» (далі - постачальник, відповідач) та Приватним підприємством «Агро Фєрта» (далі - покупець, позивач) укладено Договір поставки товару № 01/05/24-1 (далі - Договір), за умовами якого постачальник за замовленням покупця зобов`язується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати мінеральні добрива (далі - товар), згідно з умовами цього Договору та укладених Специфікацій.
Поставка (перевезення) товару здійснюється постачальником власним чи найманим транспортом на підставі та умовах, визначених у цьому Договорі та Специфікаціях, або покупцем власними силами зі складу, вказаного постачальником (п. 1.2 Договору).
Відповідно до п. 1.3 Договору найменування, загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна, умови та строки поставки й оплата товару тощо визначені сторонами у Специфікаціях, які є додатками до цього Договору і становлять його невід`ємну частину.
Згідно з п. 1.4 Договору кожна узгоджена Специфікація є окремою угодою, укладеною в межах цього Договору. Кожна наступна Специфікація не відміняє та не призупиняє дію попередніх Специфікацій ні повністю, ні в частині, якщо тільки в ній не вказано інше.
У відповідності до пунктів 3.1-3.4 Договору поставка товару може здійснюватися партіями. У розумінні цього Договору партія товару - це товари, які призначені для поставки одному покупцю/одержувачу за одним видатковим документом (видатковою накладною). У випадку поставки залізничним транспортом на умовах CPT або FCА, кожна партія товару повинна бути кратною технічній нормі завантаження вагону, контейнера або цистерни.
Поставка товару здійснюється на умовах DAP, EXW, FCA або CPT (з обов`язковим зазначенням назви станції призначення та/або назви населеного пункту та/або адреси складу, залежно від умов поставки) відповідно до Міжнародних правил «Інкотермс» в редакції 2010 року. Умови поставки кожної конкретної партії товару зазначаються у Специфікації. У випадку розбіжностей між умовами цього Договору та умовами Інкотермс-2010, умови Договору матимуть переважну силу.
Поставка товару може здійснюватися як автомобільним, так і залізничним транспортом.
Поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі транспортної інструкції покупця, яка надається постачальнику в письмовій (електронній) формі. Покупець зобов`язаний надати транспортну інструкцію (інструкції) на всю кількість товару, що підлягає постачанню за відповідною специфікацією не пізніше 3 банківських днів до узгодженої дати поставки.
Строк поставки товару зазначається у відповідній Специфікації і може бути продовжений постачальником в односторонньому порядку у разі порушення строків оплати товару, несвоєчасного надання або неналежного оформлення покупцем транспортної інструкції на поставку товару та/або інших документів, передбачених цим Договором.
Загальна сума Договору складається з загальної вартості товару, поставленого протягом строку дії цього Договору, визначеної шляхом сумування визначеної у Специфікаціях та видаткових накладних вартості кожної поставленої партії товару. Сторони встановлюють вартість (ціну) товару в гривнях (п. 4.1 Договору).
За умовами п. 4.2 Договору оплата здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах 100% оплати на підставі рахунку протягом 2 (двох) банківських днів з дня виставлення відповідного рахунку, якщо інші строки не передбачені в самому рахунку або у відповідній Специфікації.
Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок постачальника.
У пункті 4.6 Договору узгоджено, що якщо згідно видаткової накладної та транспортних документів постачальник поставив кількість товару менше, ніж оплачена покупцем, постачальник зобов`язаний повернути зайво сплачені грошові кошти покупцю у строк не пізніше 3 банківських днів від дня отримання листа про повернення коштів покупця.
Згідно з п. 4.7 Договору покупець компенсує транспортні витрати постачальнику, у випадку організації останнім здійснення перевезення товару до місця призначення на умовах EXW та FCA, на підставі відповідного акту приймання-передачі послуг, протягом 5 банківських днів з дати акту У випадках поставки товару на умовах СРТ (станція призначення), вартість доставки включена у вартість товару. якщо ніше не передбачено у відповідній Специфікації.
Товар, згідно з п. 5.3 Договору, вважається зданим постачальником та прийнятим покупцем в момент поставки товару відповідно до базису поставки: по кількості - згідно кількості, вказаній у видатковій накладній та товарно-транспортній накладній або залізничній накладній; по якості - згідно якості, вказаній в сертифікаті якості виробника.
Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2024, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.
У разі, якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії Договору не заявить у письмовій формі про свій намір розірвати або змінити його, строк дії Договору автоматично продовжується на кожен наступний календарний рік. Кількість автопролонгацій Договору не обмежена (пункти 8.1 та 8.2 Договору).
На виконання умов Договору, сторонами узгоджено Специфікацію № 6 від 07.01.2025, відповідно до якої поставці підлягає селітра аміачна, другого сорту на суму 15 800 400,00 грн зі строком поставки: січень 2025 року, умовами поставки: EXW, місце постачання товару: Одеська обл., с. Орлівка, та умовами оплати: до 10.01.2025.
Відповідачем виставлено позивачу рахунок на оплату № 1 від 07.01.2025 на суму 15 800 400,00 грн, який позивачем оплачено частково, на загальну суму 11 755 305,60 грн згідно платіжних інструкцій № 5656 від 10.01.2025 на суму 7 584 000,00 грн, № 5658 від 10.01.2025 на суму 3 412 886,40 грн та № 5660 від 10.01.2025 на суму 758 419,20 грн.
Також, сторонами узгоджено Специфікацію № 8 від 16.01.2025, відповідно до якої поставці підлягає селітра аміачна, другого сорту на суму 4 050 000,00 грн зі строком поставки: січень 2025 року, умовами поставки: EXW, місце постачання товару: Одеська обл., с. Орлівка, та умовами оплати: протягом 1 дня з моменту отримання рахунку.
Відповідачем виставлено позивачу рахунок на оплату № 9 від 16.01.2025 на суму 4 050 000,00 грн, який позивачем оплачено згідно платіжних інструкцій № 5707 від 17.01.2025 на суму 2 754 000,00 грн та № 5709 від 17.01.2025 на суму 1 296 000,00 грн.
На виконання умов Договору, Специфікацій № 6 від 07.01.2025 та № 8 від 16.01.2025, відповідачем поставлено позивачу товар на загальну суму 5 534 090,11 грн згідно видаткових накладних № 1 від 16.01.2025 на суму 406 702,30 грн, № 2 від 17.01.2025 на суму 445 887,29 грн, № 3 від 17.01.2025 на суму 405 596,27 грн, № 4 від 17.01.2025 на суму 355 351,00 грн, № 5 від 18.01.2025 на суму 441 463,18 грн, № 13 від 19.01.2025 на суму 443 201,22 грн, № 17 від 21.01.2025 на суму 401 488,16 грн, № 18 від 22.01.2025 на суму 390 743,89 грн, № 19 від 22.01.2025 на суму 376 997,54 грн, № 20 від 22.01.2025 на суму 366 095,27 грн, № 21 від 22.01.2025 на суму 375 575,51 грн, № 22 від 22.01.2025 на суму 374 153,47 грн, № 23 від 22.01.2025 на суму 372 573,43 грн, № 24 від 22.01.2025 на суму 378 261,58 грн.
28.07.2025 позивач звернувся до відповідача із Претензією № 3 від 21.07.2025, згідно з якою, у зв`язку з поставкою товару в меншій кількості аніж сплачено, просив повернути залишок коштів у сумі 10 271 215,49 грн, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання в частині поставки товару, в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму попередньої оплати в розмірі 10 271 215,49 грн.
Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 688 171,44 грн та 3% річних у розмірі 304 759,63 грн.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 6 ст. 265 ГК України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
Отже, перелік істотних та обов`язкових умов договору поставки (купівлі-продажу) визначено у главі 54 ЦК України.
Відповідно до положень статей 655, 656, 691, 712 ЦК України істотними умовами договору поставки є предмет (товар, майно або майнові права) та ціна товару.
Судом встановлено, що між сторонами було погоджено всі істотні умови договору поставки, зокрема у Специфікаціях № 6 від 07.01.2025 на суму15 800 400,00 грн та № 8 від 16.01.2025 на суму 4 050 000,00 грн.
На виконання досягнутих домовленостей, відповідачем виставлено позивачу рахунок на оплату № 1 від 07.01.2025 на суму 15 800 400,00 грн, який позивачем оплачено частково, на загальну суму 11 755 305,60 грн згідно платіжних інструкцій № 5656 від 10.01.2025 на суму 7 584 000,00 грн, № 5658 від 10.01.2025 на суму 3 412 886,40 грн та № 5660 від 10.01.2025 на суму 758 419,20 грн, а також рахунок на оплату № 9 від 16.01.2025 на суму 4 050 000,00 грн, який позивачем оплачено згідно платіжних інструкцій № 5707 від 17.01.2025 на суму 2 754 000,00 грн та № 5709 від 17.01.2025 на суму 1 296 000,00 грн.
На виконання умов Договору, Специфікацій № 6 від 07.01.2025 та № 8 від 16.01.2025, відповідачем поставлено позивачу товар на загальну суму 5 534 090,11 грн згідно видаткових накладних № 1 від 16.01.2025 на суму 406 702,30 грн, № 2 від 17.01.2025 на суму 445 887,29 грн, № 3 від 17.01.2025 на суму 405 596,27 грн, № 4 від 17.01.2025 на суму 355 351,00 грн, № 5 від 18.01.2025 на суму 441 463,18 грн, № 13 від 19.01.2025 на суму 443 201,22 грн, № 17 від 21.01.2025 на суму 401 488,16 грн, № 18 від 22.01.2025 на суму 390 743,89 грн, № 19 від 22.01.2025 на суму 376 997,54 грн, № 20 від 22.01.2025 на суму 366 095,27 грн, № 21 від 22.01.2025 на суму 375 575,51 грн, № 22 від 22.01.2025 на суму 374 153,47 грн, № 23 від 22.01.2025 на суму 372 573,43 грн, № 24 від 22.01.2025 на суму 378 261,58 грн. 
Отже, недопоставленим згідно Договору та означених Специфікацій є товар на суму 10 271 215,49 грн.
При цьому, судом визначено правову природу сплаченої позивачем суми коштів у розмірі 10 271 215,49 грн, щодо якої між сторонами виник спір, саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань.
Правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором не змінюється і залишається такою до моменту, коли сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.
Отже, до моменту поставки відповідачем товару на означену суму, такі кошти залишаються попередньою оплатою.
Питання щодо повернення попередньої оплати у випадку непоставки товару врегульовано статтею 693 Цивільного кодексу України.
Так, відповідно до частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що умовою застосування положень статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, тобто в установлений строк. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.
Отже, з моменту направлення позивачем вимоги про повернення суми попередньої оплати у відповідача виникають грошові зобов`язання з повернення суми передплати, які замінюють зобов`язання з поставки товару, котрі не були виконані вчасно.
При цьому, у пункті 4.6 Договору сторонами узгоджено, що якщо згідно видаткової накладної та транспортних документів постачальник поставив кількість товару менше, ніж оплачена покупцем, постачальник зобов`язаний повернути зайво сплачені грошові кошти покупцю у строк не пізніше 3 банківських днів від дня отримання листа про повернення коштів покупця.
Проте, передумовою застосування статті 693 ЦК України, в будь-якому разі є не виконання обов`язку продавцем з поставки (передачі) товару у передбачений (домовлений) строк, та саме позивач має довести суду, що строк поставки (передачі) товару є таким, що настав та прострочений відповідачем.
Як вбачається з матеріалів справи, з огляду на пункт 3.4 Договору та узгоджений в Специфікаціях відповідний строк поставки, відповідач мав виконати свій обов`язок з поставки товару вартістю 10 271 215,49 грн у січні 2025 року (п. 4 Специфікацій).
Оскільки відповідачем такий обов`язок виконаний не був, 28.07.2025 позивач звернувся до відповідача із Претензією № 3 від 21.07.2025, згідно з якою у зв`язку з поставкою товару в меншій кількості ніж сплачено, просив повернути залишок коштів у сумі 10 271 215,49 грн, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 10 271 215,49 грн згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України та п. 4.6 Договору. Відповідачем вказаний обов`язок не спростований, доказів поставки товару або повернення попередньої оплати не надано.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З огляду на викладене вище, враховуючи встановлений судом факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань в частині поставки товару вартістю 10 271 215,49 грн, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення відповідачем покупцю передоплати у розмірі 10 271 215,49 грн.
В свою чергу, щодо вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 688 171,44 грн та 3% річних у розмірі 304 759,63 грн, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.
У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).
Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Тобто правовідношення, в якому в зв`язку з фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.
В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).
При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України.
З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19.
Водночас, як вже зазначалось судом, зі змісту статті 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. 
Отже, саме покупець обирає певний визначений варіант правової поведінки, який у даному випадку був визначений до моменту звернення позивача із листом про повернення передоплати як обов`язок зі здійснення поставки, і лише після направлення відповідної вимоги, у відповідача виникає обов`язок з повернення передоплати, натомість до цього, у відповідача був обов`язок з поставки, який відповідачем було порушено і в зв`язку з чим, за частково заявлений період з лютого 2025 року (закінчення встановленого Специфікаціями строку поставки) і до виникнення у порядку, визначеному п. 4.6 Договору, обов`язку з повернення передоплати, до відповідача може бути застосована відповідальність за порушення строку поставки, оскільки обов`язку з повернення передоплати, у відповідача в цей період не існувала.
Суд також зазначає, що у відповідача не може існувати одночасно обов`язок і повернути суму попередньої оплати і поставити товар.
Поряд з цим, як вже зазначалось судом, 28.07.2025 позивач звернувся до відповідача із Претензією № 3 від 21.07.2025, згідно з якою у зв`язку з поставкою товару в меншій кількості ніж сплачено, просив повернути залишок коштів у сумі 10 271 215,49 грн.
У пункті 4.6 Договору сторонами узгоджено, що якщо згідно видаткової накладної та транспортних документів постачальник поставив кількість товару менше, ніж оплачена покупцем, постачальник зобов`язаний повернути зайво сплачені грошові кошти покупцю у строк не пізніше 3 банківських днів від дня отримання листа про повернення коштів покупця.
Водночас, згідно з п.1 глави ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень (в редакції на момент направлення відповідачу претензії), затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013 № 958, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): 
1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1;
2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2;
3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3;
4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4,
де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання.
Враховуючи те, що відправлення здійснено з м. Черкаси у м. Київ, у даному випадку нормативні строки пересилання письмової кореспонденції становлять 2 дні. Таким чином, відповідач мав отримати Претензію позивача 31.07.2025.
Таким чином, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу попередню оплату в строк до 05.08.2025, а відповідно з 06.08.2025 є таким, що порушив означений обов`язок.
Враховуючи викладене, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, у межах визначеного позивачем періоду та з урахуванням настання у відповідачу строку з повернення коштів, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 147 736,66 грн та інфляційні втрати у розмірі 238 123,15 грн.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань за Договором.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полі груп корпорейшн» (04071, м. Київ, вул. Гончарна, буд. 3; ідентифікаційний код: 45119081) на користь Приватного підприємства «Агро Фєрта» (03195, м. Київ, вулиця Рудницького Степана, буд. 6д, офіс 43; ідентифікаційний код: 38305325) попередню оплату в розмірі 10 271 215 (десять мільйонів двісті сімдесят одна тисяча двісті п`ятнадцять) грн 49 коп., 3% річних у розмірі 147 736 (сто сорок сім тисяч сімсот тридцять шість) грн 66 коп., інфляційні втрати в розмірі 238 123 (двісті тридцять вісім тисяч сто двадцять три) грн 15 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 127 884 (сто двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн 90 коп.
3. В іншій частині позову відмовити.
4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 26.05.2026

Суддя О.А. Грєхова