ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 р.	Справа № 542/570/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Шарова-Айдаєва О.О., по справі № 542/570/26
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив:
- скасувати постанову №653 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 05.03.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП;
- провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП закрити;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати.
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.04.2026 у справі № 542/570/26 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, яку аргументує неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.04.2026 по справі № 542/570/26 скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме скасувати постанову №653 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 05.03.2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує на невідповідності обставин справи, зазначених в протоколі та оскаржуваній постанові, в частині прибуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач також звертає увагу на те, що його не було повідомлено про повістку, операторами поштового зв`язку не було здійснено спроб вручити відправлення, у долучених доказах про відправку повістки наявна невідповідність у даті повернення відправлення, відсутній опис його вкладення.
Позивач зазначає, що в долученій повістці вказано мету виклику - для уточнення даних, у той же час в протоколі та в постанові вказано, що позивачу потрібно було з`явитися для звірки облікових даних та з питань проходження ВЛК. Позивач вказує, що уточнив свої дані 23.12.2025, повістка № 6246112 сформована 25.12.2025, тобто після уточнення даних позивачем. Додатково позивач наголошує, що він мав право на відстрочку протягом усіх подій, оскільки є багатодітним батьком. Позивач звертає увагу на те, що в протоколі № 653 від 23.02.2026 не зазначено ПІБ, адреси проживання свідків, які підтверджують факт відмови позивача від підписання протоколу чи надання пояснень, позивачу не було відомо про дату, час і місце і розгляду справи та подальше складання постанови, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відбувся без його належного повідомлення про такий розгляд.
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача, просить відмовити у повному обсязі у задоволенні вимог ОСОБА_1 , викладених в апеляційній скарзі по справі № 542/570/26, рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.04.2026 по справі №542/570/26 залишити без змін.
Відповідач зазначає, що у постанові від 05.03.2026 року вказано, що 23.02.2026 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; у абзаці нижче констатовано, що до цієї дати ОСОБА_1 не прибував за надісланою йому повісткою; відправлена повістка прибула до відділення за місцем проживання апелянта ще 31.12.2025 року, у той час як дата, на яку викликався апелянт - 08.01.2026 року, зазначений лист 14.01.2026 року було повернуто відправнику. Відповідач вказує, що на момент формування та направлення апелянту повістки (25.12.2025 року) він не мав чинної відстрочки від призову на військову службу та чинної довідки ВЛК.
Як наголошує відповідач, уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено розбіжності у відомостях Реєстру стосовно апелянта, а саме відсутність відомостей про проходження ним військово-лікарської комісії після спливу чинності довідки ВЛК, виданої при проходженні медичного огляду 25.05.2022 року; оскільки такі дані, що відносяться до персональних даних військовозобов`язаного, підлягали актуалізації та не могли бути отримані відповідачем самостійно, на ім`я ОСОБА_1 було сформовано та відправлено повістку, на яку зазначений громадянин не відреагував.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 № 653 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 05 березня 2026 року, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн 00 коп.
Відповідно до постанови № 653 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 05 березня 2026 року, 23 лютого 2026 року о 10 год 00 хв гр. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час уточнення даних військовозобов`язаного встановлено, що військовозобов`язаному ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку було направлено повістку, відповідно до якої йому належало з`явитись 08.01.2026 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для звірки облікових даних та з питань проходження ВЛК. Станом на 23.02.2026 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, чим порушив правила перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487; частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Вказаними діями гр. ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на що на нього накладений штраф у сумі 17000 грн.
Позивач, вважаючи таку постанову протиправною, звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Так, згідно з частинами першою, другою та третьою статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
На виконання вимог частини десятої статті 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє станом по сьогоднішній день.
Згідно із Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Враховуючи те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації, колегія суддів зазначає, що на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності (05.03.2026) діяв особливий період.
Відповідно до пункту 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 (далі -Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно із пунктом 8 Положення № 154, завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
На виконання пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Отже, саме на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки законодавцем покладено обов`язок здійснювати заходи оповіщення та призову громадян.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі по тексту Закон № 3543-XII).
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 22 Закону № 3543-XII, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Згідно з абзацом другим частини третьої статті 22 Закону № 3543-XII, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.
Згідно з абзацом 8 частини третьої статті 22 Закону № 3543-XII, у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
За приписами абзаців 9 та 12 частини третьої статті 22 Закону № 3543-XII, у повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначається, зокрема, мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Виходячи з наведених вище приписів Закону № 3543-XII, територіальному центру комплектування та соціальної підтримки надано право викликати повісткою громадян для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
При цьому, відповідно до пункту 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі - Порядок № 560) за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Отже, вказаним Порядком № 560 уточнено, що територіальний центр комплектування та соціальної підтримки може викликати особу для взяття на військовий облік, уточнення її персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
З матеріалів справи встановлено, що фактичною підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП на підставі спірної постанови №653 від 05.03.2026 слугував висновок відповідача про порушення позивачем правил перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних, резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з неявкою позивача за повісткою без поважних причин 08.01.2026 до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до повістки № 6246112 від 25.12.2025, ОСОБА_1 викликано на 9:00 год. 08.01.2026 для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Частиною першою статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
З наведеного слідує, що для кваліфікації дій за частиною третьою статті 210-1 КУпАП необхідним є встановлення наявності кваліфікуючої ознаки правопорушення - вчинення такого порушення в особливий період.
Положеннями статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Положеннями статті 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина перша статті 247 КУпАП).
Згідно зі статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За приписами примітки до статті 210 КУпАП слідує, що положення статей 210, 210-1 цього кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. 
Таким чином, відповідальність, передбачена статтею 210-1 КУпАП, не застосовується у разі можливості отримання даних особи шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими базами/системами/реєстрами.
Як встановлено зі змісту спірної постанови № 653 від 05.03.2026, позивачу інкриміновано неприбуття 08.01.2026 до ІНФОРМАЦІЯ_2 за викликом повісткою для уточнення облікових даних, а також з питань проходження ВЛК.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що повістка № 6246112 від 25.12.2025 містить лише одну мету виклику до ТЦК та СП - уточнення даних.
У постанові зазначено, що позивачем у результаті неприбуття порушено правила перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних, резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», про порушення інших приписів законодавства у постанові не зазначено.
Так, як було зазначено раніше, відповідно до абзацу 1 частини першої статті 22 Закону № 3543-XII, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних, резервістів, визначених у Додатку 2 до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
У свою чергу, відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Отже, відповідними нормами передбачений обов`язок осіб, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку прибути, зокрема, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Водночас, зі змісту повістки № 6246112 від 25.12.2025 встановлено, що ОСОБА_1 викликано на 9:00 год. 08.01.2026 саме для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів, як це передбачено пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних, резервістів, визначених у Додатку 2 до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487.
За таких обставин, висновки відповідача у постанові №653 від 05.03.2026 про порушення позивачем правил перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних, резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є необґрунтованими.
При цьому, доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних про проходження ним медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до військової служби, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в оскаржуваній постанові містяться посилання на порушення позивачем правил перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних, резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», якими передбачений обов`язок осіб прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема, з метою проходження медичного огляду. У той же час, повістка № 6246112 від 25.12.2025 не містить такої мети виклику.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що ні в повістці № 6246112 від 25.12.2025, ні в постанові №653 від 05.03.2026 відповідачем не було конкретизовано, які саме дані були відсутні у відповідача, у зв`язку з чим позивача було викликано до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 9:00 год. 08.01.2026.
Так, правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти) визначено Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16 березня 2017 року № 1951-VIII (далі по тексту Закон № 1951-VIII).
Згідно зі статтею 1 Закону № 1951-VIII, єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
За змістом частини першої статті 5 Закону № 1951-VIII, Держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.
Відповідно до частин восьмої та дев`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII, органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 1951-VIII, до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать:
1) прізвище, відомості про зміну прізвища;
2) власне ім`я (усі власні імена), відомості про зміну власного імені;
3) по батькові (за наявності);
4) дата народження;
5) місце народження;
6) стать;
7) місце проживання та місце перебування;
7-1) номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти;
8) відомості про батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників та інших представників, а також дітей (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження) - виключно за згодою призовника, військовозобов`язаного, резервіста;
8-1) відомості про сімейний стан особи та відомості про членів її сім`ї (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження) - виключно за згодою призовника, військовозобов`язаного, резервіста;
9) реквізити паспорта громадянина України та документів, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, строк дії);
9-1) відомості про громадянство (зміну громадянства);
10) відомості про смерть особи або оголошення особи померлою чи визнання її безвісно відсутньою;
11) відомості щодо обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною (поновлення дієздатності);
12) відомості про зайнятість (код ЄДРПОУ та місцезнаходження підприємства, установи, організації, місце роботи, посада, стаж роботи);
13) реєстраційний номер облікової картки платника податків;
14) відцифрований образ обличчя особи;
15) відомості про дату виїзду за межі України та дату повернення на територію України;
15-1) відомості про переміщення особи на тимчасово окуповану територію України (дата та напрямок);
16) реквізити документа про освіту (серія, номер, дата видачі, заклад освіти, що видав, рівень освіти, професія, галузь знань, спеціальність);
16-1) відомості про форму навчання здобувачів позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої та післядипломної освіти;
16-2) відомості про досвід роботи за спеціальністю;
17) відомості про встановлення, зміну групи інвалідності;
17-1) відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку;
18) відомості про притягнення до кримінальної відповідальності (повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, направлення обвинувального акта до суду);
19) відомості про притягнення до кримінальної відповідальності на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили;
20) відомості про наявність судимості (зняття чи погашення судимості);
20-1) відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення);
21) унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі;
22) відомості про статус ветерана війни;
23) відомості про володіння іноземними мовами;
24) відомості про дозвіл на зберігання та носіння зброї;
25) відомості про проходження програм підвищення кваліфікації, перепідготовки;
26) відомості про документи, оформлені для виїзду за кордон на постійне проживання, або залишення на постійне проживання за кордоном, або повернення в Україну;
27) реквізити посвідчення водія (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, строк дії, категорія);
28) реквізити посвідчення тракториста-машиніста (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, категорія);
29) реквізити кваліфікаційного посвідчення члена палубної команди судна внутрішнього плавання, іншого кваліфікаційного документа, яким підтверджуються професійні компетентності для безпечної експлуатації судна внутрішнього плавання, міжнародного посвідчення на право управління прогулянковим судном, посвідчення судноводія малого судна/водного мотоцикла, іншого документа, що надає право на управління прогулянковим судном, малим судном, водним мотоциклом (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, строк дії, кваліфікація);
30) реквізити свідоцтва пілота повітряного судна (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, строк дії, категорія);
31) відомості про примусове виконання рішення щодо особи-боржника (реквізити та відомості виконавчого документа);
32) відомості про особу, зниклу безвісти за особливих обставин;
33) відомості про внутрішньо переміщену особу;
34) відомості про наявність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
У силу частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII, актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді від:
1) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, - відомості, зазначені у пунктах 1-5, 8, 8-1, 10, 11 частини першої статті 7 цього Закону;
2) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 21, 26 частини першої статті 7 цього Закону.
3) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, - відомості, зазначені у пунктах 12 і 13 частини першої статті 7 цього Закону;
4) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - відомості, зазначені у пунктах 15 і 15-1 частини першої статті 7 цього Закону;
5) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти і науки, - відомості, зазначені у пунктах 16 і 16-1 частини першої статті 7 цього Закону;
6) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, - відомості, зазначені у пункті 17-1 частини першої статті 7 цього Закону; 
7) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, - відомості, зазначені у пунктах 12, 16-2, 17 частини першої статті 7 цього Закону;
8) органу прокуратури вищого рівня, що організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури, забезпечує належне функціонування Єдиного реєстру досудових розслідувань та його ведення органами досудового розслідування, визначає єдиний порядок формування звітності про стан кримінальної протиправності і роботу прокурора з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури, - відомості, зазначені у пункті 18 частини першої статті 7 цього Закону;
9) Державної судової адміністрації України - відомості, зазначені у пунктах 11, 19 частини першої статті 7 цього Закону;
10) Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 15, 15-1, 20, 20-1, 21, 24, 26, 27, 32 частини першої статті 7 цього Закону;
11) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, з питань утримання військовополонених, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації; забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, - відомості, зазначені у пункті 31 частини першої статті 7 цього Закону;
12) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, постраждалих учасників Революції Гідності, членів сімей ветеранів та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - відомості, зазначені у пункті 22 частини першої статті 7 цього Закону;
13) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту, - відомості, зазначені в пункті 29 частини першої статті 7 цього Закону;
14) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації, - відомості, зазначені у пункті 30 частини першої статті 7 цього Закону;
15) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, - відомості, зазначені у пунктах 7, 7-1, 8, 8-1, 11, 17, 33 частини першої статті 7 цього Закону;
16) центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у галузі реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, - відомості, зазначені у пункті 28 частини першої статті 7 цього Закону;
17) централізованої системи державних установ, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття, - відомості, зазначені у пунктах 1-4, 7, 13, 16-2, 25 частини першої статті 7 цього Закону;
18) інших державних органів - держателів (розпорядників, адміністраторів) інформаційно-комунікаційних систем, реєстрів, баз (банків) даних, крім тих, що містять відомості, зібрані під час виконання завдань оперативно-розшукової, контррозвідувальної та розвідувальної діяльності, - відомості, зазначені у частині першій статті 7 та у частині першій статті 8 цього Закону.
Реєстр отримує дані, зазначені у пункті 17-1 частини першої статті 7 цього Закону, шляхом електронної інформаційної взаємодії з електронною системою охорони здоров`я з використанням системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів.
Таким чином, наведені вище приписи статей 7 та 14 Закону № 1951-VIII вказують на те, що персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів містяться і в інших базах даних, з яких органи ведення Реєстру отримують інформацію.
Колегія суддів вказує, що позивачем було оновлено його дані 23.12.2025, що підтверджується випискою із застосунку Резерв+, сформованою 28.01.2026 (а.с. 17), а повістка № 6246112 сформована відповідачем 25.12.2025, тобто після уточнення даних позивачем.
Як було встановлено раніше, ні в повістці № 6246112 від 25.12.2025, ні в постанові №653 від 05.03.2026 відповідачем не було конкретизовано, які саме дані були відсутні у відповідача, у зв`язку з чим позивача було викликано до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 9:00 год. 08.01.2026.
Додатково колегія суддів вказує на те, що відповідачем в оскаржуваній постанові не зазначено про неможливість отримання необхідних даних позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 Закону № 1951-VIII.
Окрім того, відповідачем до суду не надано жодних доказів неможливості отримання даних позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 Закону № 1951-VIII.
Відтак, наведені вище норми визначають наявність у відповідача можливості отримати персональні дані позивача з інших баз даних, проте відповідачем не доведено неможливості отримання таких даних шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних та не зазначено про таку неможливість.
Щодо доводів відповідача про те, що наявність у позивача підстав для відстрочки та відомості щодо наявності дітей на утриманні потребували уточнення, колегія суддів вказує, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що у ІНФОРМАЦІЯ_2 була наявна інформація про оформлення позивачем відстрочки від призову на військову службу з підстав перебування на утриманні позивача трьох неповнолітніх дітей.
При цьому, відповідно до приписів частини першої статті 7 Закону № 1951-VIII, пунктів 1, 15 частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII ТЦК та СП одержують в електронному вигляді інформацію від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, зокрема, про сімейний стан особи та відомості про членів її сім`ї (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дату народження). 
Доводи відповідача про те, що у ІНФОРМАЦІЯ_2 була відсутня інформація щодо уточнення апелянтом даних про проходження ним медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до військової служби, колегія суддів відхиляє, оскільки у відповідності до частини першої статті 7 Закону № 1951-VIII, пункту 6 частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку, ТЦК та СП одержують в електронному вигляді від центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Враховуючи, що приписами примітки до статті 210 КУпАП передбачена можливість притягнення особи до відповідальності лише у разі неможливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, а відповідачем такої неможливості не доведено та не визначено у надісланій повістці та оспорюваній постанові перелік даних позивача, які підлягали оновленню, то відсутні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 3 статті 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вказує, що оскільки наведені норми Закону № 1951-VIII визначають наявність у відповідача можливість отримати персональні дані позивача з інших баз даних, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено неможливості отримання таких даних шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, а тому не доведено необхідність направлення повістки позивачу для уточнення даних.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесена правомірно.
За викладених обставин колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова №653 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 05.03.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП підлягає скасуванню, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП підлягає закриттю.
Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
При цьому, стосовно розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Як встановлено з матеріалів справи, а саме з апеляційної скарги, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на свою користь.
Крім цього, позивач вказує, що з метою належного захисту порушеного права ним було укладено договір з адвокатським об`єднанням «Юридичний Альянс» про надання правової допомоги та додатковою угодою визначено методику розрахунку гонорару, попередній розрахунок витрат на правову допомогу, в тому числі за подання апеляційної скарги складає 10 000,00 грн. Позивач вказує, що ним додатково будуть надані відповідні документи, які підтвердять розмір витрат на правову допомогу.
Отже, виходячи з наведеного, наразі колегія суддів вважає за можливе розглянути питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору.
Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд враховує, що спірним питанням у даній справі є правомірність постанови №653 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 05.03.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами сплачується судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №543/775/17 відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 (провадження № 21-1410а16), та зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір».
Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2026 визначений у розмірі 3328,00 грн.
При цьому, за приписами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відтак, за подання позову до суду першої інстанції позивачу належало сплатити судовий збір у розмірі 532,48 грн (3328,00 грн*0,2*0,8).
Колегією суддів встановлено, що позивачем за подання позову до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 535,00 грн, що підтверджується квитанцією № 8738-5184-8026-4517 від 02.04.2026.
Отже, сума переплати за подання позову до суду першої інстанції складає 2,52 грн (535,00 грн - 532,48 грн).
Оплата судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції підлягала сплаті в розмірі 638,97 грн (532,48 грн*150%*0,8).
Відповідно до квитанції № R62Z-R177-3R4E від 11.05.2026, позивачем здійснено платіж на суму 800,00 грн за подання апеляційної скарги.
Отже, сума переплати за подання позову до суду апеляційної інстанції складає 161,00 грн (800,00 грн - 638,97 грн).
Таким чином, колегія суддів вказує, що сума переплати за подання позову до судів першої та апеляційної інстанцій складає 163,52 грн.
Відтак, за наслідками апеляційного перегляду справи, відповідно до статті 139 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 1171,45 грн (532,48 грн + 638,97 грн) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).
Переплата коштів зі сплати судового збору може бути повернута в порядку Закону України «Про судовий збір» та Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.04.2026 по справі № 542/570/26 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити. 

Скасувати постанову №653 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 05.03.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальній сумі 1171,45 грн (одна тисяча сто сімдесят одна гривня сорок п`ять копійок). 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено 16.06.2026 року