ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/171/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Плахтій Н.Б.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Міністерства оборони України (далі – Міноборони, відповідач) про визнання протиправним та скасування протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги від 20.06.2025 №51/в щодо не призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня 2024 року, як особі з інвалідністю ІІІ групи;
зобов`язання комісію Міністерства оборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2024 року, як особі з інвалідністю ІІІ групи відповідно до постанови Кабінету Міністрів №975 від 25.12.2013 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи. Позивачка з 07.08.2014 по 18.12.2017 проходила службу у Національній поліції України; з 20.02.2022 по 02.10.2024 - у Збройних силах України у військовій частині НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 ). 
08.08.2015 під час перебування у службовому відрядженні під час виконання бойових завдань в зоні проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській області в околиці села Південне (на 08.08.2015 с.Ленінське) Торезького району Донецької області позивач відчула суттєве погіршення стану здоров`я. У квітні 2018 медико-соціальна експертна комісія (далі – МСЕК) вперше встановила позивачці ІІІ групу інвалідності строком на 1 рік. Причиною інвалідності визначено захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції. 
Причина інвалідності у рішенні МСЕК обумовлена Рішенням М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Київській області», оформленим у вигляді Свідоцтва про хворобу від 23.11.2017 №15/м/Зв. Причинний зв`язок у рішенні М(ВЛ)К і відповідно згодом у рішенні МСЕК пояснюється тим, що на момент проходження медичної (військово-лікарської) експертизи та огляду медико-соціальною експертною комісією не було документів, які б свідчили про реальні обставини, за яких відбулось погіршення стану здоров`я. У зв`язку із встановленням групи інвалідності, 29.05.2018 Головним управлінням національної поліції в Київській області (далі - ГУНП в Київській області) затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги в разі встановлення групи інвалідності (далі – ОГД) в розмірі 123340 грн. Платіжним дорученням від 30.01.2019 №196 ОГД виплата перерахована у повному обсязі. 
07.05.2019 М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» прийняла Постанову про причинний зв`язок захворювання, поранення (травми, контузії) №5, згідно з якою встановила, що вертеброгенна цервікобрахіалгія зліва…. з помірним порушенням функції хребта - Захворювання, ТАК, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення. 
10.05.2019 МСЕК провела повторний огляд та встановила позивачці III групу інвалідності, причина інвалідності – Захворювання, ТАК, одержане під час безпосередньої участі в АТО під час виконання службових обов`язків (довідка до акту огляду МСЕК №769081 від 20.05.2019) строком з 01.04.2019 по 01.06.2020 та пізніше продовжила інвалідність на строк до 01.01.2023 (довідка до акту огляду МСЕК №084294 від 04.01.2021)
Таким чином, позивачка отримала ОГД до встановлення коректної причини інвалідності, до зміни причинного зв`язку її захворювання у довідках МСЕК та ВЛК. 
У зв`язку зі зміною причини інвалідності 04.07.2019 ОСОБА_1 звернулася із заявою до Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Міжвідомча комісія) з метою виплати їй ОГД у разі встановлення інвалідності. 
08.01.2020 позивачка отримала відмову від Міжвідомчої комісії, пояснену тим, що остання вже отримала ОГД відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».
18.03.2020 ОСОБА_2 звернулася до ГУНП в Київській області із заявою, у якій детально пояснила чим зумовлена зміна причини інвалідності та просила призначити допомогу у збільшеному розмірі. 02.04.2020 та 28.12.2021 остання отримала відмови, пояснені тим, що Законом України «Про Національну поліцію» не передбачено виплати ОГД у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в АТО, під час виконання службових обов`язків. Крім того, як вбачається з відмов, закон не передбачає виплати ОГД у разі переогляду інвалідності. 
Незважаючи на встановлену інвалідність та проблеми зі здоров`ям 20.02.2022 позивачка почала проходити військову службу у Збройних Силах України, у військовій частині НОМЕР_1 . У періоди з 17.05.2022 по 27.05.2022, з 30.10.2022 по 15.12.2022, з 10.03.2023 по 26.04.2023, з 02.05.2023 по 16.07.2023, з 24.07.2023 по 04.08.2023, з 17.08.2023 по 29.09.2023, з 02.10.2023 по 30.10.2023, з 06.11.2023 по 04.01.2024, з 13.01.2024 по 15.03.2024, з 01.04.2024 по 16.05.2024 позивачка брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в м.Лиман Донецької області, с.Степове, с.Приморське Василівського району Запорізької області та АДРЕСА_1 . 
01.07.2024 ВЛК військової частини НОМЕР_2 провела медичний огляд ОСОБА_1 для визначення ступеня придатності до військової служби. У рішенні ВЛК зазначено такий діагноз: ДДУХ по типу міжхребцевого остеохондрозу, спондильозу, спондилоартрозу, протрузії міжхребцевих дисків, віддалені наслідки оперативного лікування (19.12.2022 р.) мікродискектомія С5-С6, передній міжтіловий корпородез……. Причинний зв`язок - Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. 
МСЕК 30.07.2024 провела повторний огляд та встановила позивачці ІІІ групу інвалідності - Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини з 01.01.2023, безстроково. 
31.10.2024 позивачка звернулася із заявою про виплату ОГД до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. 04.07.2025 позивач отримала відмову відповідача у виплаті ОГД №51/в від 20.06.2025.
Як вбачається з протоколу засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №51/в, причиною відмови у виплаті ОГД пояснено так: «Оскільки заявниця звернулася із заявою для призначення одноразової грошової допомоги 31.10.2024, а інвалідність їй встановлена 01.04.2019, вона не має права на призначення одноразової грошової допомоги». 
Відмову відповідача у виплаті ОГД у разі встановлення інвалідності позивача вважає протиправною та такою, що порушує її права як ветеранки, особи з інвалідністю внаслідок війни.
При цьому покликається на те, що на момент, коли подала заяву на отримання ОГД (31.10.2024), редакція від 20.06.2024 пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок №975), встановлювала наступне: «Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності». Проте, 30.05.2025 постанова Кабінету Міністрів України від 30.05.2025 №631 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 і від 28.02.2022 №168 змінила дану норму та виклала пункт 3 Порядку №975 наступним чином: «Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі повторного огляду/оцінювання, зміни групи інвалідності чи причинного зв`язку - дата, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи/довідці медико-соціальної експертної комісії про повторне встановлення інвалідності або відомості з електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи». 
Єдиною підставою для відмови у призначенні позивачці ОГД є застосування нечинної норми пункту 3 Порядку №975. Дане положення визначає момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги. Витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №51/в датується 20.06.2025, тобто розгляд заяви відбувся вже після змін до Порядку №975 (30.05.2025). 
Проте, відповідач у своїй відмові послався на вже нечинну норми Порядку №975, тим самим вчинив протиправно та позбавив позивачку передбаченої законом виплати (ОГД).
З огляду на вищевказане просила позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.76). 
В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а.с.79-83) відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що з поданих позивачем документів для призначення одноразової грошової допомоги вбачається, що старший солдат в запасі ОСОБА_1 , яка 07.10.2024 звільнена з військової служби та 15.03.2018 під час первинного огляду органами МСЕК визнана особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, на підставі довідки МСЕК серія 12ААА №758814 від 15.03.2018, 01.04.2019 під час повторного огляду органами МСЕК визнано первинно особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в АТО під час виконання службових обов`язків, на підставі довідки МСЕК серія 12ААА №789081 від 01.04.2019, а 01.01.2023 - повторно особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, на підставі довідки МСЕК серія 12ААГ №877099 від 01.01.2023.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності. 
Оскільки заявниця звернулась із заявою для призначення одноразової грошової допомоги 31.10.2024, а інвалідність їй встановлена 01.04.2019, вона не має права на призначення одноразової грошової допомоги. 
Таким чином, комісія Міністерства оборони України у розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 20.06.2025 (пункт 8 протоколу №51/в) прийшла до правомірного висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки остання звернулась із заявою для призначення одноразової грошової допомоги 31.10.2024, а інвалідність їй встановлена 01.04.2019, тобто з пропущенням 3 річного строку.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.02.2026 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.103).
У відповіді на відзив позивачка заперечила проти доводів відповідача з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.107-110). 
Третя особа не скористалась правом на подання пояснень щодо позовних вимог.
Інших заяв по суті справи не надходило.
Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила службу в поліції з 07.08.2014 по 18.12.2017, військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 20.02.2022 по 02.10.2024, що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_3 (а.с.15-19).
15.03.2018 МСЕК провела первинний огляд ОСОБА_1 та встановила ІІІ групу інвалідності строком на 1 рік. Причиною інвалідності визначено захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції (а.с.98).
29.05.2018 ГУ НП в Київській області виплатило позивачці одноразову грошову допомогу в разі встановлення групи інвалідності в розмірі 123340 грн.
Відповідно до постанови М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» від 07.05.2019 №5 (на час медичного огляду у листопаді 2017) лейтенанту поліції ОСОБА_1 встановлено діагноз та причинний зв`язок захворювання, поранення (травми, контузії): вертеброгенна цервікобрахіалгія зліва…. з помірним порушенням функції хребта - Захворювання, ТАК, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (а.с.21).
10.05.2019 МСЕК провела повторний огляд та встановила позивачці III групу інвалідності, причина інвалідності – Захворювання, ТАК, одержане під час безпосередньої участі в АТО під час виконання службових обов`язків, строком з 01.04.2019 по 01.06.2020, що слідує з довідка до акту огляду МСЕК №769081 від 20.05.2019. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК №084294 від 04.01.2021 продовжена інвалідність строком до 01.01.2023 (а.с.22).
30.07.2024 МСЕК провела повторний огляд ОСОБА_1 та встановила ІІІ групу інвалідності з 01.01.2023, причинний зв`язок - Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК №877099 від 16.09.2024 (а.с.23).
31.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із ІІІ групою інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с.88зворот).
Заява та документи, долучені до неї, скеровані ІНФОРМАЦІЯ_3 на розгляд до Департаменту соціального забезпечення Міноборони, що підтверджується супровідним листом від 07.02.2025 №1103 (а.с.88). 
Як слідує з витягу з протоколу від 20.06.2025 №51/в, Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. При цьому Комісія встановила, що заявницю 07.10.2024 звільнено з військової служби та 15.03.2018 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, на підставі довідки МСЕК серія 12ААА №758814 від 15.03.2018, 01.04.2019 під час повторного огляду органами МСЕК визнано первинно особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в АТО під час виконання службових обов`язків, на підставі довідки МСЕК серія 12ААА №789081 від 01.04.2019, а 01.01.2013 – повторно особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, на підставі довідки МСЕК серія 12ААГ №877099 від 01.01.2023…. Оскільки заявниця звернулася із заявою для призначення одноразової грошової допомоги 31.10.2024, а інвалідність їй встановлена 01.04.2019, вона не має права на її призначення (а.с.24зворот).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25.03.1992 за №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частинами першої та другої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Статтею 41 Закону №2232-ХІІ передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до вимог пункту 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірах, регламентованих статтею 16-2 Закону №2011-ХІІ.
За правилами пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Згідно з пунктом 9 статті 16-3 Закону №2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 10 статті 16-3 Закону №2011-XII).
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975 (на момент звернення позивачки із заявою від 31.10.2024) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Разом з тим, на момент ухвалення оскаржуваного рішення в пункт 3 Порядку №975 були внесені зміни постановами Кабінету Міністрів №1542 від 27.12.2024, №631 від 30.05.2025, згідно з якими з 04.06.2025 пункт 3 визначає, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду/оцінювання, зміни групи інвалідності чи причинного зв`язку - дата, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи/довідці медико-соціальної експертної комісії про повторне встановлення інвалідності або відомості з електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи.
Тобто, відповідно до внесених у пункт 3 Порядку №975 змін днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена у довідці МСЕК про повторне, а не первинне встановлення інвалідності.
Як передбачено підпунктом 4 пункту 4 Порядку №975 (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) одноразова грошова допомога призначається у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
Як випливає з матеріалів справи, після проходження служби в поліції ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності строком на один рік. Причиною інвалідності визначено захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції.
29.05.2018 ГУ НП в Київській області виплатило їй одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням групи інвалідності в розмірі 123340 грн.
У подальшому 10.05.2019 МСЕК провела повторний огляд, за результатами якого ОСОБА_1 знову встановлено ІІІ групу інвалідності. Причиною визначено захворювання, отримане під час безпосередньої участі в АТО при виконанні службових обов`язків. Інвалідність була встановлена на період з 01.04.2019 по 01.06.2020, а згодом, відповідно до довідки від 04.01.2021, її строк продовжено до 01.01.2023.
30.07.2024 МСЕК повторно провела огляд ОСОБА_1 та встановила їй інвалідність з 01.01.2023, визначивши причинний зв`язок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується відповідною довідкою.
Після цього, 31.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Рішення про відмову у виплаті ОГД комісія Міноборони прийняла 20.06.2025.
Таким чином, на момент звернення позивачки до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги діяла стара редакція пункту 3 Порядку №975, а на момент прийняття оскаржуваного рішення редакція пункту 3 цього Порядку із змінами.
Відтак спірним питанням у даній справі, яке потребує вирішення, є поширення дії Порядку №975 зі змінами на правовідносини, які виникли до набрання їх чинності та завершилися після набрання їх чинності.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В теорії права дія нормативно-правових актів у часі розглядається як інтегративна категорія, що включає такі моменти тривалості та особливості реалізації акта у часі (темпоральні характеристики нормативно-правового акта), як: 1) дата набрання актом чинності та дата введення його в дію, а також дата втрати актом (повністю або в певній частині) чинності та, відповідно, припинення його дії; 2) чинність та дія акта; 3) способи (види) дії акта у часі.
Дія нормативно-правових актів у часі є, як правило, перспективною, тобто розрахованою на поведінку суб`єктів права, що виникає після набрання чинності актом. Проте, у деяких випадках нормативно-правові акти можуть мати зворотну (так звану ретроспективну) дію у часі, тобто поширюватись в цілому або в певній частині на відносини, що виникли до набрання ним чинності.
Позицію щодо дії законів та інших нормативно-правових актів в часі неодноразово висловлював Конституційний Суд України.
Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп, від 9.02.1999 №1-рп/99, від 5.04.2001 №3-рп/2001, від 13.032012 №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, становлять випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Зі змісту вказаних рішень КСУ також вбачається, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
При цьому у Рішенні від 12 липня 2019 року №5-р(I)/2019 КСУ зробив висновок, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
Таким чином, у разі безпосередньо (прямої) дії нормативно-правового акта в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.
У контексті спірних правовідносин суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд, аналізуючи питання дії нормативно-правових актів у часі, у постанові від 31.03.2021 у справі №803/1541/16 вказав, що у разі якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.
Такий підхід у вирішенні питання щодо застосування принципу дії законів у часі неодноразово застосовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.09.2020 у справі №826/10971/16, від 24.01.2023 у справах №640/14816/20 та №600/5806/21-а, від 08.10.2021 у справі №240/19318/20, від 16.11.2021 у справі №360/1406/20, від 01.12.2022 у справі №640/7578/20, від 07.11.2023 у справі №520/9778/19 та від 10.01.2024 у справі №380/13615/21.
Крім того, Верховний Суд у постановах від 23.07.2024 у справі №280/3308/23 та від 02.10.2024 у справі №340/2273/23, аналізуючи зазначені вище правові норми Основного Закону України, юридичні позиції Конституційного Суду України щодо їх офіційного тлумачення та висновки Верховного Суду стосовно застосування цих норм, констатував, що правовідносини щодо призначення одноразової грошової допомоги починаються саме з дати звернення особи з відповідною заявою про призначення їй одноразової грошової допомоги і тривають до моменту прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги уповноваженим органом, а саме Комісією.
Лише у разі якщо на момент прийняття суб`єктом владних повноважень у межах визначених законодавством строків рішення про призначення одноразової грошової допомоги у законодавстві запроваджено нове правове регулювання цих правовідносин, відмінне від того, яке існувало на момент звернення особи із відповідною заявою, вказаний суб`єкт не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке вже є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками. 
З огляду на це, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосовувати виключно те правове регулювання, яке чинне на момент прийняття ним рішення, за винятком випадків, коли він діє за межами визначених законодавством строків (у такому випадку застосовується законодавство у редакції станом на останній день можливого прийняття рішення), або нове законодавче регулювання передбачає особливості порядку застосування в часі нових норм права.
Крім того, суд зауважує, що такий правовий висновок в повній мірі узгоджується із положеннями Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 №2073-IX (далі - Закон №2073-IX), відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 якого, адміністративне провадження - сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта.
Згідно статей 87 та 88 Закону №2073-IX адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта. При цьому, в разі внесення змін до закону або істотної зміни фактичних обставин правомірний адміністративний акт може бути відкликано за ініціативою адміністративного органу на шкоду особі з дня набрання чинності новим адміністративним актом, якщо публічний інтерес у відкликанні адміністративного акта переважає законний інтерес (довіру) особи.
Повертаючись до спірних правовідносин та беручи до уваги встановлені судом обставини справи, суд зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до через ІНФОРМАЦІЯ_3 до Міноборони із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із проведенням повторного огляду та зміною причинного зв`язку групи інвалідності 31.10.2024. 
Впродовж восьмимісячного строку, а саме: 20.06.2025, комісією Міноборони згідно з протоколом №51/в прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки заявниця звернулася із заявою для призначення одноразової грошової допомоги 31.10.2024, а інвалідність їй встановлена 01.04.2019 (а.с.24зворот).
Тобто, відмова базується на тому, що позивач пропустила трирічний строк на реалізацію свого права на виплату ОГД.
Разом з тим суд зауважує, що з 04.06.2025 набрали чинності зміни до пункту 3 Порядку №975, які внесені постановою КМУ №631 від 30.05.2025 та визначають інше правове регулювання дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги.
Враховуючи принцип правової визначеності як складової верховенства права, а також те, що розгляд вказаної заяви відбувся за нового правового регулювання, тобто адміністративна процедура, ініційована позивачкою у цій справі стосовно реалізації визначеного законом права на отримання одноразової грошової допомоги була завершена після набрання чинності змін до пункту 3 Порядку №975, відтак у відповідача були відсутні підстави для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги позивачці з підстав того, що на дані правовідносини поширюються норми Порядку №975 старої редакції, враховуючи які позивач пропустила строк звернення із заявою про виплату ОГД.
Оскільки з оскаржуваного рішення слідує, що відповідач при розгляді заяви ОСОБА_1 керувався нормами Порядку №975 старої редакції та не надав об`єктивної, повної та правової оцінки обставинам вже відповідно до нової редакції Порядку №975, тому слід дійти висновку, що відповідачем не досліджені всі обставини для отримання грошової допомоги чи її відмови.
Відсутність такого розгляду позбавляє суд можливості перевірити законність прийнятого рішення відповідачем.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати “дискреційні повноваження”, користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року №21-87а13.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч.3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Враховуючи викладене, суд наголошує, що не може підміняти собою Міноборони.
За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості, а тому підлягає скасуванню. Водночас питання нарахування та виплати одноразової грошової допомоги належить до компетенції Міноборони та передбачає здійснення ним відповідної перевірки документів.
З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування пункту 8 рішення Міноборони, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги, від 20.06.2025 №51/в, зобов`язання Міноборони України повторно розглянути заяву позивачки від 31.01.2024 про призначення одноразової грошової допомоги з доданими документами та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні; у задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 8 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 20.06.2025 №51/в.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку із отриманням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 );
Відповідач: Міністерство оборони України (03168, м.Київ, просп.Повітряних сил України, 6, код ЄДРПОУ 00034022);
Третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій