Справа № 727/13955/25 
Провадження № 2/727/317/26

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року       м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:
головуючого судді     Калмикової Ю. О., 
за участю секретаря    Лепчук О. І.,
за участю позивача     ОСОБА_1 ,
за участю відповідача     ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, 
УСТАНОВИВ:

 
Описова частина
 
Зміст позовних вимог
 
ОСОБА_1  звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до  ОСОБА_2  про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України та має військове звання майора, а також обіймає посаду офіцера відділення цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з розпорядженням командувача Угрупування сил і засобів ТрО «Захід» від 03.01.2025 № 1454/4/108/дск він перебував в с. Доброводи Тернопільської області з 07.01.2025 року на пункті управління Угрупування сил і засобів ТрО «Захід» для виконання обов`язків чергового відділення напрямків і взаємодії. Там він дізнався, що на посаду начальника відділення цивільно-військового співробітництва (ЦВС) військової частини НОМЕР_1 був призначений, відповідно до наказу начальника РУ ТрО «Захід», майор ОСОБА_2 .
До його призначення, вони не були знайомі особисто, проте 28.01.2025 майор ОСОБА_2 зателефонував позивачу й висунув претензії з приводу того, що він поїхав у відрядження без його дозволу (при цьому він ще не був призначений на відповідну посаду у той час, а тому не мав таких повноважень). Також ОСОБА_2 безпідставно вказав, що позивач не повинен був записуватись для участі в навчанні по системі «Дельта», адже на таке навчання його кандидатуру раніше подав відділ ЦВС РУ «Захід».
Так само відповідач вчинив і під час перебування позивача на навчанні у військовій частині НОМЕР_2 згідно з розпорядженням РУ СТрО «Захід» від 10.05.2025 року № 1454/23/4674дск, з метою помститися за те, що він попередив у загальному чаті ЦВС РУ «Захід» про свою неможливість взяти участь в онлайн-навчанні, яке проводило КСТрО.
На підтвердження вказаного до позовної заяви додаються скріншоти окремих фрагментів його переписки з майором ОСОБА_2 у месенджері «WhatsApp».
Також слід відмітити, що відповідач зателефонував позивачу під час мого перебування в УСіЗ ТрО «Захід» 10.02.2025 з претензіями щодо того, що він мав подати кількість постраждалого цивільного населення від наслідків ракетних ударів противника по Вінницькій області, але у зв`язку з відрядженням цього не зробив, а в нього тепер проблеми з керівництвом через позивача. Так, на прохання офіцерів відділу ЦВС РУ «Захід» позивач готує щотижневе донесення за Ф.1.2 по Чернівецькій і Вінницькій областях, тому що під час його відсутності, за їх словами, відділення не відпрацьовує належним чином вказані звітні документи.
Надалі майор ОСОБА_2 зробив усе від себе залежне, щоб він не взяв участь у жодних навчальних курсах щодо ЦВС та системи соціального супроводу, на відміну від інших офіцерів відділення. Окрім цього, за його вимогами він готував усі документи, зокрема, донесення Ф.1.1. та Ф.1.2. по Хмельницькій і Вінницькій областях, відповіді на всі телеграми, інформаційно- аналітичні довідки, відповіді на всі звернення та запити тощо. За це він пообіцяв, що не буде доповідати командиру військової частини про порушення Статуту (незрозумілі для мене), які він нібито вчинив.
Перелік усього того, що він виконав за період з 08.03.2025 (по прибуттю з відрядження з УСіЗ ТрО «Захід») по даний час за вказівкою майора ОСОБА_2 додається до цієї позовної заяви.
Вважає, що відповідач безпідставно обмежив позивача щодо участі в усіх заходах, зокрема, у спілкуванні з цивільним населенням, державними органами та органами місцевого самоврядування тощо. У всьому цьому беруть участь усі офіцери відділення, окрім позивача. Незважаючи на те, що позивач раніше незмінно виконував великий обсяг поставлених командуванням завдань і добре ладнав зі своїми товаришами по службі, на даний час у підрозділі створена атмосфера негативу щодо позивача.
Також як офіцер, який служить у ЦВС вже більше 3,5 років, уважає, що майор ОСОБА_2 , який служив у ЦВС лише 3 місяці, в силу незнання ним керівних та розпорядчих документів стосовно лінії ЦВС і відсутності практичного досвіду застосування ЦВС в умовах бойових дій, не може надавати оцінку його фаховому рівню. До того ж він має нагороди від командира військової частини НОМЕР_3 , командувача РУ СТрО « ІНФОРМАЦІЯ_2 », командувача ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та міністра оборони за сумлінне виконання службових обов`язків під час бойових дій.
Так, в намаганні звинуватити позивача в несвоєчасному прибутті з відрядження та відсутності доповіді про прибуття відповідач забуває, що він прибув 26.05.2025 й доповів про своє прибуття начальнику ППО частини, підполковнику ОСОБА_3 , якому тимчасово був підпорядкований згідно з рішенням командира військової частини НОМЕР_1 ще 10.05.2025. Так, відповідно до вказівки підполковника ОСОБА_3 , він прибув зранку 27.05.2025 для подання документів й отримання подальших розпоряджень.
Всі описані вище події та несправедливе ставлення до позивача з боку майора  ОСОБА_2 призвели до істотного погіршення стану здоров`я позивача. Вказане підтверджується висновком начальника відділення неврології військової частини НОМЕР_4 від 26.05.2025, згідно з яким він потребує госпіталізації для лікування, про що й доповів через медичну службу рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 27 травня 2025 року, а також висновком консиліуму лікарів військової частини НОМЕР_5 від 20.06.2025 року.
З метою врегулювання конфлікту позивач звернувся з рапортом від 27.05.2025, поданим 29.05.2025 до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 . У даному рапорті позивач просив командира військової частини провести службове розслідування за фактом подання його кандидатури майором ОСОБА_2 для направлення спочатку з 12.05.2025 по 26.05.2025 на курси підвищення кваліфікації по напрямку ППО, а потім старшим на об`єкт ППО по захисту OKI в м. Красилові на невизначений термін, що є порушенням вимог п. 5 Типового Положення про групу цивільно-військового співробітництва штабу військової частини, затвердженого Дорученням Головнокомандувача № 23240-С від 12.04.2023 року та наказу Начальника Генерального штабу від 29.12.2018 року № 471. Однак відповіді на цей рапорт позивач так і не отримав.
Після цього позивачем було подано 09.07.2025 через ІНФОРМАЦІЯ_4 ще один рапорт від 07.07.2025 до командира військової частини НОМЕР_6 (Регіональне управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), з проханням провести службове розслідування за фактом психологічного тиску щодо позивача з боку начальника відділення ЦВС штабу військової частини НОМЕР_7 майора ОСОБА_2 . Проте відповіді й на цей рапорт він також не отримав.
У зв`язку з ігноруванням командирами військових частин рапортів позивача від 27.05.2025 та від 07.07.2025 позивач був змушений звернутися за правничою допомогою до адвоката Афадєєва В.В. та укласти з ним відповідний договір.
У відповідь на адвокатський запит № 35 від 24 липня 2025 року військова частина НОМЕР_1 надіслала лист від 14.08.2025 р. № 1504/14/8362, у якому повідомила наступне:
«1. Рапортів про проведення службового розслідування за фактом психологічного тиску щодо ОСОБА_5 від майора ОСОБА_6 до військової частини НОМЕР_1 не надходило.
2.Рапортів про проведення службового розслідування за фактом психологічного тиску щодо ОСОБА_5 від майора ОСОБА_7 до військової частини НОМЕР_1 не надходило.
3.Службове розслідування за фактом психологічного тиску щодо ОСОБА_5 у військовій частині НОМЕР_1 не проводилося.
4.Оскільки ОСОБА_8 є на даний момент чинним військовослужбовцем Збройних Сил України, надання будь-якої інформації щодо проходження ніш військової служби (зокрема, стосовно переміщення та відрядження) іншим фізичним чи юридичним особам може завдати під час дії воєнного стану непоправної шкоди здійсненню Збройними Силами України заходів з відсічі збройної агресії російської федерації».
Таким чином, військова частина намагається приховати факт наявного конфлікту між мною та майором ОСОБА_9 . Однак на підтвердження того, що з боку відповідача все ж був складений вказаний рапорт про проведення службового розслідування, до позовної заяви додається копія рапорту ОСОБА_2 від 28.05.2025 р. за Вх. № 10772. поданого командиру військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з даним рапортом майор ОСОБА_2 просить провести службове розслідування щодо позивача «за фактом відсутності доповіді після повернення з відрядження на навчання до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 )». Відповідач також вказує на нібито «неодноразове порушення майором Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме: статті 14 про звернення до посадових осіб вищого командування із службових та особистих питань без відома та дозволу свого безпосереднього начальника.»
Оскільки все ж таки вказаний рапорт ОСОБА_2 існував (був поданий), з метою одержання достовірної інформації адвокатом ОСОБА_10 було направлено адвокатський запит № 42 від 20 серпня 2025 року командиру військової частини НОМЕР_6 та повторний запит на військову частину НОМЕР_1 від 04 вересня 2025 року № 46.
Військова частина НОМЕР_6 жодної відповіді на запит не надала, а військова частина НОМЕР_1 у відповідь на останній адвокатський запит направила лист № 1504/14/9976 від 17.07.2025. У листі відповіді вони повторно зазначили таке:
«1. Рапортів про проведення службового розслідування за фактом психологічного тиску щодо ОСОБА_5 від майора ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_1 не надходило.
2.Рапортів про проведення службового розслідування саме за фактом психологічного тиску щодо ОСОБА_5 від майора ОСОБА_7 до військової частини НОМЕР_1 не надходило.
3.Службове розслідування за фактом психологічного тиску щодо ОСОБА_5 у військовій частині НОМЕР_1 не проводилося.
4.Оскільки ОСОБА_8 є на даний момент чинним військовослужбовцем Збройних Сил України, надання будь-якої інформації щодо проходження ним військової служби (зокрема, стосовно переміщення та відрядження) іншим фізичним чи юридичним особам може завдати під час дії воєнного стану непоправної шкоди здійсненню Збройними Силами України заходів з відсічі збройної агресії російської федерації»
У зв`язку з повним ігноруванням військовою частиною НОМЕР_1 наявних спірних моментів, що виникли між позивачем та майором ОСОБА_2 позивач змушений звернутися із цією позовною заявою до суду.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується електронним посвідченням ветерана на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_8 від 19.10.2023, виданого в/ч НОМЕР_6 і відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, оскільки звертається до суду у зв`язку з тим, що відповідач порушив його законні права та інтереси як військовослужбовця та учасника бойових дій, то на цій підставі позивач за законом звільнений від сплати судового збору.
Щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, що позивач поніс і, що очікує понести у зв`язку із розглядом справи, то слід зазначити, що ним будуть понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката, орієнтовний розмір яких становить 10000 грн.
На підставі викладеного просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію заподіяної моральної шкоди в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн.

Надходження позовної заяви та інших заяв до суду
 
25.11.2025 суддя ухвалою відкрила провадження у справі № 727/13955/25 та призначила справу до розгляду.
Відповідач надав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, виходячи з наступного. Просив шановний Суд взяти до уваги під час прийняття рішення по суті справи його доводи про відсутність чинення ним морального тиску на позивача.
Протягом останніх 11 місяців він не бачив і не спілкувався з позивачем. 26 вересня 2025 року він звільнився із Збройних Сил України (у зв`язку із завершенням терміну контракту укладеного у військовий час).
Після повернення на свою цивільну посаду заступника директора департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради, він жодним чином не впливає на роботу відділення цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 , в якому проходив службу разом із позивачем.
Натомість позивач з невідомих причин спробував спровокувати його через дописи в соціальній мережі Фейсбук, але він просить Суд не враховувати цей факт.
Щодо претензій до нього як безпосереднього командира позивача під час проходження служби у період з січня по вересень 2025 року, повідомляє наступне:
1)Претензій щодо вибуття у відрядження позивачем у січні 2025 року він не висловлював, оскільки рішення про таке відрядження приймалося командуванням військової частини НОМЕР_1 .
2)Щодо неприбуття у встановлені строки з відрядження у зв`язку з навчанням 26-27 травня 2025 року, ним рапортом повідомлялося командира військової частини НОМЕР_1 , оскільки він ніс безпосередню відповідальність за місце перебування під час служби особового складу відділення цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 .
3)Розподіл обов`язків у відділенні цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 у військовий час передбачав виконання поставлених завдань командирами і здійснювався в оперативному робочому режимі з урахуванням особистих якостей кожного військовослужбовця.
4)Щодо проходження протягом служби навчань, даний процес також відбувався з врахуванням поставлених завдань командирами;
5)Рішення про начебто тимчасове, підпорядкування позивача іншим командирам йому не відомі і до нього не доводилися ні командиром військової частини НОМЕР_1 , ні позивачем.
6)Для виконання завдань, що не входили до компетенції відділення цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 як безпосередній керівник, він позивача не направляв, такі рішення приймалися командуванням військової частини НОМЕР_1 самостійно.
З огляду на вищевикладене, повідомляє шановний суд, що у нього не має, і не було неприязного ставлення до позивача, їхні відносини може охарактеризувати як службові і робочі, претензій до позивача у нього немає. Тому в зв`язку з вищевказаним, просив суд відмовити ОСОБА_11 в задоволенні вимог викладених в позовній заяві в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, підтвердив факти, викладені в позовній заяві, та просив позов задовольнити у повному обсязі. 
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, викладених у відзиві на позов, відзив підтримав. 
Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Згідно з паспортом громадянина України НОМЕР_9 , виданим 6810 від 26.09.2017, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаїв. 
Судом також досліджено скріншот з месенджеру, копії записів про різноманітні дії; копія виконаного станом на 12.11.2024 офіцером відділення цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_12 ; копія зошиту ВЧ НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 ; копії із медичної картки ОСОБА_1 ; копія рапорту ОСОБА_1 від 27.05.2025, про проведення службового розслідування по фату надання його кандидатури майором ОСОБА_2 для направлення спочатку 12.05.2025 по 26.05.2025 на курси підвищення кваліфікації по напрямку ППО, а потім старшим на об`єкт ППО по захисту ОКІ в м. Красилів на невизначений термін та копія рапорту ОСОБА_1 від 07.07.2025 про проведення службового розслідування по фату надання його кандидатури майором ОСОБА_2 для направлення спочатку 12.05.2025 по 26.05.2025 на курси підвищення кваліфікації по напрямку ППО, а потім старшим на об`єкт ППО по захисту ОКІ в м. Красилів на невизначений термін.
Згідно з рапортом начальника відділення цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_13 , просить провести службове розслідування щодо майора ОСОБА_1 , офіцера відділення цивільно-військового співробітництва штабу за фактом відсутності доповіді після повернення з відрядження на навчання до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ). З огляду на неодноразове порушення майором статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме: статті 14 про звернення до посадових осіб вищого командування з службових та особистих питань без відома та дозволу свого безпосереднього начальника. 
Згідно з скріншотом з додатку «Резерв+» УБД274916, видного В/Ч НОМЕР_6 , від 19.10.2023, посвідчення ветерана ОСОБА_1 , має статус учасника бойових дій. 
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії №4711 від 27.09.2024, наданою військовою частиною НОМЕР_4 майор ОСОБА_1 , 1972 р.н., НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 по мобілізації з лютого 2022 року, командний склад. Проведено медичний огляд гарнізонною ВЛК в/ч НОМЕР_4 27.09.2024. Постановлено певний діагноз.

Мотивувальна частина
 
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа мас право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділові репутації фізичної або юридичної особи.
Стаття 23 Цивільного кодексу України передбачає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд оцінює характер і глибину пережитих особою страждань, зокрема з урахуванням таких обставин: характер правопорушення та спосіб, у який воно вплинуло на особу; глибина фізичних і душевних страждань, яких зазнала потерпіла особа; погіршення її життєвих можливостей або умов життя; позбавлення можливості реалізовувати свої здібності, плани чи життєві наміри; інші істотні обставини, що вплинули на інтенсивність і тривалість пережитих страждань.
Моральна шкода як правило відшкодовується у грошовій формі, незалежно від майнової й не пов`язана з її розміром. Її грошова форма не має чітко визначених розмірів.
Відповідно до статі 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнана у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. 
У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь - ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30000 гривень.
Отже, для того, щоб суд прийняв рішення про компенсацію, необхідно довести наявність чотирьох елементів: наявність самої шкоди (докази страждань чи втрат); протиправна поведінка того, хто завдав шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина заподіювача (за винятком випадків, передбачених законом, коли шкода відшкодовується незалежно від вини, наприклад, при каліцтві джерелом підвищеної небезпеки).
Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 . Водночас. Втім, у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Суд виходячи з підстав пред`явлення позову, з`ясувавши характер правовідносин сторін, доходить висновку, що відповідачем ОСОБА_2 доведена відсутність протиправності його дій та вини. Позивачем ОСОБА_1 не доведений належними, допустимими та достатніми доказами причинний зв`язок між поведінкою відповідача ОСОБА_2 та завданою йому шкодою. 
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про відшкодування моральної (немайнової) шкоди задоволенню не підлягають. 
Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 23, 1167 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:

 
Відмовити повністю в задоволенні позовної заяви  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Учасники судового розгляду:
 
Позивач:  ОСОБА_1 , місце проживання за адресою:  АДРЕСА_2 , РНОКПП  НОМЕР_10 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , місце проживання за адресою:  АДРЕСА_3 , РНОКПП  НОМЕР_11 .

Суддя      Ю. О. Калмикова