Справа № 683/493/19
3-в/683/10/2026 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року     м. Старокостянтинів

Суддя Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області Сагайдак І.М., з участю секретаря судового засідання Повзун С.В., розглянувши у судовому засіданні в м. Старокостянтинів подання провідного інспектора Хмельницького районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області Драган М.В. про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови суду, 

в с т а н о в и л а:

Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2019 року, яка набрала законної сили 22 березня 2019 року (справа №683/493/19), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт.
03 квітня 2019 року копію вказаної постанови суду направлено на виконання до Старокостянтинівського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області. 
28 квітня 2026 року провідний інспектор Хмельницького районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області Драган М.В. звернулась до суду з поданням про звільнення ОСОБА_1 на підставі ст.304 КУпАП, ст.80 КК України від відбування вказаного адміністративного стягнення в зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови суду.
Подання обґрунтовано тим, що 04 квітня 2019 року ОСОБА_1 був поставлений на облік Старокостянтинівським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, а 05 квітня 2019 року йому було видано направлення до Великомацевицької сільської ради для відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт. У зв`язку із ухиленням від виконання вказаного адміністративного стягнення постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 червня 2019 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183-2 КУпАП, а у подальшому вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 було засуджено за ст.389-2 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців. 02 жовтня 2025 року ОСОБА_1 було повторно видане направлення до Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області для відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт. Однак, ОСОБА_1 на протязі жовтня 2025 року на відпрацювання не виходив, причини своєї відсутності не повідомляв. У подальшому було встановлено, що ОСОБА_1 з 08 грудня 2025 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . 
Оскільки з часу винесення постанови минуло майже п`ять років, а адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт залишається не виконаним, тому ініціатор подання просить звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт, накладеного постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2019 року у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення. 
Провідний інспектор Драган М.В., яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду подання, до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. 
ОСОБА_1 , який повідомлявся про час і місце розгляду подання, в судове засідання також не заявився. 
Неявка представника органу пробації та особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, не перешкоджає розгляду подання. 
Дослідивши матеріали справи, а також матеріали особової справи ОСОБА_1 №08/2019, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Порядком виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 19.03.2013 №474/5, передбачено право органу з питань пробації звернутися до суду із поданням щодо вирішення питання подальшого виконання постанови суду.
Відповідно до п.13.13, п.13.14 розділу ХІІІ вказаного Порядку, якщо після перевірки за місцем проживання порушника встановлено, що він за цим місцем не проживає, місцеперебування його невідоме або наявні підстави, що унеможливлюють виконання постанови суду, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду, який виніс постанову, подання щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови.
Усі питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідно до статті 304 Кодексу України про адміністративні правопорушення вирішуються судом, який виніс постанову.
Згідно з п.15.1 розділу ХV вказаного Порядку виконання адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт припиняється, а порушник знімається з обліку, зокрема, у зв`язку із наявністю підстав, що унеможливлюють виконання постанови суду, - після отримання відповідного судового рішення.
Вирішуючи подання Хмельницького районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, суд виходить з того, що КУпАП не містить регулювання певної частини питань, пов`язаних з примусовим виконанням постанов про накладання адміністративного стягнення, зокрема строків давності виконання судового рішення.
При цьому, згідно зі ст.303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень.
Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Згідно з положеннями ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.
Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.
Так, ЄСПЛ у рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У п.п.3.4, 3.6. рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011) Конституційний Суд України, аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між
кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Законодавцем залишено поза сферою правового регулювання питання щодо строків виконання постанов про накладання адміністративного стягнення, створивши тим самим ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду.
Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами - членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R(91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам - членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.
Особа, на яку накладено певний вид стягнення, не може перебувати в потенційному очікуванні виконання фактично покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і правопорушником відповідні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання судового рішення про накладення стягнення.
Такі строки встановлені у ст.80 КК України, яка регламентує питання звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Таким чином, порушено інший фундаментальний принцип права - принцип справедливості, оскільки засуджені, які вчинили кримінальне правопорушення, в порівнянні з адміністративним правопорушенням на підставі ст.80 КК України звільняються судом від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку суду в той час, коли адміністративне правопорушення на відміну від кримінального правопорушення є менш суспільно небезпечним.
Враховуючи наведене, суд вважає необхідним в цій справі застосувати аналогію закону, а саме норми п.1 ч.1 ст.80 КК України, відповідно до якої особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Зазначена норма кримінального закону передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. 
Верховний Суд неодноразово зазначав, що правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Частиною 3 ст.80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини 1 цієї статті, подвоюються. Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.
Проте, ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт має встановлюватися з дотриманням вимог процесуальної форми, а саме лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання (постанова Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року, справа № 487/3326/15-к, провадження № 51-4811 км 20).
Судом встановлено, що постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2019 року, яка набрала законної сили 22 березня 2019 року (справа №683/493/19), ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт.
03 квітня 2019 року копію вказаної постанови суду направлено на виконання до Старокостянтинівського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області. 
04 квітня 2019 року ОСОБА_1 був поставлений на облік Старокостянтинівським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, а 05 квітня 2019 року йому було видано направлення до Великомацевицької сільської ради для відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт. 
У зв`язку із ухиленням від виконання вказаного адміністративного стягнення постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 червня 2019 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183-2 КУпАП та накладено стягнення у виді 5 діб адміністративного арешту.
У подальшому вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.389-2 КК України, а саме, у злісному ухиленні від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт, призначених йому постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2019 року у справі №683/493/19. За вказаним вироком суду ОСОБА_1 із застосуванням ч.1 ст.71 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців. 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2022 року ОСОБА_1 звільнено від подальшого відбування покарання умовно-достроково із невідбутим терміном 6 місяців 1 день.
20 грудня 2022 року ОСОБА_1 на підставі вказаної ухвали суду був звільнений з Райківецької виправної колонії №78.
02 жовтня 2025 року ОСОБА_1 з`явився до Хмельницького районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, де отримав направлення до Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області для відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт. 
На підставі розпорядження Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області №337/1 від 06 жовтня 2025 року ОСОБА_1 зараховано для відбуття 120 годин суспільно корисних робіт з 06 жовтня 2025 року та визначено старосту Сербинівського старостинського округу №1 ОСОБА_2 відповідальною особою за наглядом роботи ОСОБА_1 . 
Згідно графіку виходу на роботу, затвердженого Староостропільською сільською радою, ОСОБА_1 мав відпрацювати 120 годин суспільно корисних робіт у період з 06 жовтня 2025 року по 24 жовтня 2025 року. 
Згідно табелю виходу ОСОБА_1 на роботу для відпрацювання суспільно корисних робіт, а також за повідомленням старости Сербинівського старостинського округу №1 Староостропільської сільської ради Бачук О.В. №1-62 від 11 грудня 2025 року, ОСОБА_1 жодного разу у період з 06 жовтня 2025 року по 24 жовтня 2025 року не виходив на відпрацювання 120 годин суспільно корисних робіт відповідно до направлення від 02 жовтня 2025 року, причини невиходу не повідомляв. 
Відповідно до положень ч.3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини 1 цієї статті, подвоюються.
Факт ухилення ОСОБА_1 від виконання 120 годин суспільно корисних робіт, призначених постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2029 року встановлено постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 червня 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183-2 КУпАП (ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт), а у подальшому – вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2020 року, яким ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.389-2 КК України (злісне ухиленні від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт).
Отже, перебіг давності у даному випадку зупинявся та відновився 02 жовтня 2025 року, коли ОСОБА_1 з`явився до Хмельницького районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області для відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт. 
У цьому випадку строки давності виконання постанови Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2019 року слід рахувати з 02 жовтня 2025 року і згідно ч.3 ст.80 КК України вони подвоюються. 
Оскільки дворічний строк звільнення від відбування покарання за ст.80 КК України переривався і наразі не закінчився, відтак підстави для задоволення даного подання відсутні. 
Керуючись ст.ст.2, 7, 294, 298, 304 КУпАП, ст.80 КК України,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у задоволенні подання провідного інспектора Хмельницького районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області Драган М.В. про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування адміністративного стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт, призначених постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2019 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови суду.
Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області.

Суддя: