ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/45/25 Головуючий у 1 інстанції: Янківська В.П.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Кузьмишиної О.М.
Ключковича В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просила:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, оформлену листом від 26.12.2024 р. № 2300-0603-8/95064, в поверненні суми збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна та пропозицію надати відомості про періоди реєстрації, проживання за період з 01.01.1992 р. по 29.06.1999 р., а також дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду за період з 22.07.1992 р. по 04.12.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області сформувати подання про повернення ОСОБА_1 суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 17 640 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0235810064 від 04.12.2024.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною викладену в листі від 26.12.2024 р. № 2300-0603-8/95064 відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області щодо вирішення питання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомості. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області в порядку, визначеному законодавством, скласти подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 17640 грн, сплаченого згідно з квитанцією від 04.12.2024 №0235810064.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що позивачем не надано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області повного пакету документів, зазначених у підпункті «в» пункту 15-2 Порядку № 1740 щодо підстав звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема, ОСОБА_1 не було надано дані про невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду з місць проживання. Таким чином, апелянт вказує, що поданий позивачем до Головного управління пакет документів є недостатнім (некомплектним) для прийняття позитивного рішення (подання), що не досліджено судом першої інстанції.
22 квітня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.12.2024 ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 . Договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального кругу Алєксєєвою І.Ю.
Під час посвідчення Договору ОСОБА_1 сплатила збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 17640,00 грн, що підтверджується квитанцією від 04.12.2024 №0235810064.
На звернення ОСОБА_1 щодо підготовки подання про повернення вказаних коштів, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 26.12.2024 №2300-0603-8/95064 повідомило про відсутність можливості позитивного вирішення питання повернення сплаченого збору.
Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР).
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.
Пунктом 8 частини 1 статті 2 вищезазначеного Закону передбачено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.
Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом №400/97-ВР врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі - Порядок №1740).
Згідно з абзацом першим пункту 15-1 цього Порядку, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
За приписами підпункту «в» пункту 15-2 Порядку №1740, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).
Відповідно до пункту 15-3 Порядку №1740, нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
З аналізу наведених норм вбачається, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється лише за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, однак, громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно Договору купівлі-продажу квартири від 04 грудня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального кругу Алєксєєвою І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №8510, позивач придбала квартиру АДРЕСА_2 .
Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0235810064 від 04.12.20.24, ОСОБА_1 сплатила 17 640,00 грн. - 1% збору за придбання нерухомого майна.
У зв`язку з придбанням житла вперше, позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою від 11.12.2024 щодо повернення помилково сплачених коштів.
Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 26.12.2024 №2300-0603-8/95064 відмовило ОСОБА_1 у складанні відповідного подання.
У вищевказаному листі зазначено, що для підтвердження факту придбання житла вперше необхідно надати відомості про період реєстрації, проживання за період з 01.01.1992 по 29.06.1999, а також дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду за період з 22.07.1992 по 04.12.2024.
Також, в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що позивачем не надано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області повного пакету документів, зазначених у підпункті «в» пункту 15-2 Порядку № 1740 щодо підстав звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема, ОСОБА_1 не було надано дані про невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду з місць проживання. 
Таким чином, апелянт вказує, що поданий позивачем до Головного управління пакет документів є недостатнім (некомплектним) для прийняття позитивного рішення (подання), що не досліджено судом першої інстанції.
З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що інші речові права на житло за позивачем не зареєстровані, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.12.2024 №406509693.
Згідно з довідкою АТ «Ощадбанк» від 15.11.2024 № 191465/111.40/002-05-2024, ОСОБА_1 в списках громадян на приватизацію державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_3 , вона не значиться.
Відповідно до довідки від 08.09.2022 №7102-5002102852, ОСОБА_1 взята на облік, як внутрішньо переміщена особа.
Слід зазначити, що внутрішньо переміщені особи позбавлені можливості надати довідки з місць проживання (після 1992 року), які є тимчасово окупованою територією.
Відповідно до пункту 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки, видані органом приватизації за попередніми місцями проживання після 1992 року, щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території).
Крім того, положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.1993 року № 305 «Про випуск в обіг приватизаційних житлових чеків» та Положення про порядок відкриття приватизаційних депозитних рахунків за житловими чеками та здійснення з них платежів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 27.08.2000 р. № 179, з метою використання житлових чеків за їх призначенням в установах Ощадбанку України відкриваються приватизаційні депозитні рахунки, на які зараховується повна номінальна вартість житлових чеків громадян. Облік операцій за депозитними рахунками в установах банку здійснюється за позабалансовими рахунками відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 11.09.2017 № 89 (зі змінами).
Отже, розпорядником інформації про залишки житлового чеку на відповідному позабалансовому рахунку є також Ощадбанк, який надає інформацію про наявність/відсутність особи у списках на приватизацію.
Враховуючи викладене, отримання даних про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду є стандартною адміністративною послугою, яку можливо вільно отримати в центрах надання адміністративних послуг, органах приватизації житлового майна та інших установах.
Разом з тим, відповідно до довідки АТ «Ощадбанк» від 15 листопада 2024 року №191486/111.40/002-05-2024, AT «Ощадбанк» було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 15.11.2024 р. щодо надання інформації про використання/невикористання житлових чеків для приватизації житла за адресами: АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 . 
Вищевказаним листом повідомлено позивача, що наразі AT «Ощадбанк» не здійснює видачу довідок про використання/невикористання житлових чеків за місцями проживання громадян в Автономній Республіці Крим та м. Севастополь, в територіальних громадах, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) з причин зупинення діяльності установ банку на вказаних територіях та відсутності доступу до даних списків та журналів.
Вказані обставини свідчать про те, що у позивача відсутня реальна можливість отримати довідку з усіх місць проживання (після 1992 року) про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду, оскільки, м. Луганськ та м. Кремінна, Луганської обл. є тимчасово окупованою територією.
Враховуючи те, що позивач не значиться в Списках на приватизацію, то вимоги відповідача щодо надання довідок про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду є такими, що за своєю суттю не можуть бути виконані.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимога відповідача про подання позивачем документів, отримання яких є об`єктивно неможливим з причин, що не залежать від її волі, суперечить принципам розумності та пропорційності, а також не узгоджується із завданням адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав особи.
При цьому, надані позивачем докази у їх сукупності є достатніми для підтвердження факту придбання житла вперше, а відтак, і наявності підстав для звільнення від сплати відповідного збору.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не забезпечив належної оцінки поданих документів та не врахував специфіку правового статусу позивача, як внутрішньо переміщеної особи, що призвело до безпідставної відмови у підготовці подання про повернення коштів, чим порушено вимоги законодавства щодо дії органів державної влади виключно на підставі та у спосіб, передбачені законом.
Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність відмови відповідача та наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області в порядку, визначеному законодавством, скласти подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 17640 грн, сплаченого згідно з квитанцією від 04.12.2024 №0235810064.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кузьмишина О.М.

Ключкович В.Ю.