ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, 
E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2026 р. Справа № 917/1814/25(917/717/26) 

Суддя Господарського суду Полтавської області Білоусов С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, матеріали
за позовною заявою  ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер", вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 42556531
про стягнення грошових коштів 
в межах справи про банкрутство № 917/1814/25
за заявою Акціонерного товариства "Одеснафтопродукт", провулок 2-й Артелерійський, 6, м. Одеса, 65039, код ЄДРПОУ 03482749
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер", вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 42556531
про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Заявник - Акціонерне товариство "Одеснафтопродукт" звернулося до суду із заявою від 22.09.2025 року (вх. № 1882/25 від 23.09.2025 р.) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" (код ЄДРПОУ 42556531).
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2025 року дану заяву було передано на розгляд судді Білоусову С.М.
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.10.2025 року відкрито провадження у справі № 917/1814/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" (вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 42556531), визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "Одеснафтопродукт" (провулок 2-й Артелерійський, 6, м. Одеса, 65039, код ЄДРПОУ 03482749) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" (вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 42556531) на загальну суму 33 543 640,80 грн., з яких: перша черга - судовий збір у розмірі 24 224,00 грн. та 72 000,00 грн. - авансування арбітражного керуючого; четверта черга - 33 447 416,80 грн., введено процедуру розпорядження майном боржника на строк до 170 календарних днів, призначено розпорядником майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" (вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 42556531) арбітражного керуючого Бончака Степана Антоновича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 351 від 22.02.2013; адреса: вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 536, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).
10.04.2026 року від ОСОБА_1 до господарського суду Полтавської області надійшла заява про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" 48 522,14 грн. невиплаченої заробітної плати та 55 777,70 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, що вказані без утримання податків та інших обов`язкових платежів.
Зі змісту зазначеної заяви вбачається, що це є позовна заява про стягнення заробітної плати з боржника, а не заява про визнання кредиторських вимог до боржника, як це було розподілено загальним відділом господарського суду Полтавської області.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, матеріали справи № 917/1814/25(917/717/26) передані до розгляду судді Білоусову С.М.
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.04.2026 року позовну заяву ОСОБА_1 (вх. № 743/26 від 10.04.2026 року) залишено без руху та визначено заявнику протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом:
- надання письмової інформації про наявність чи відсутність електронного кабінету сторін; 
- наведення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;
- докази сплати судового збору за подання до господарського суду даної позовної заяви. 
20.04.2026 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява від 18.04.2026 року (вх. № 5193) про усунення недоліків, у якій остання просить суд задовольнити клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання даної позовної заяви на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" та визнати недоліки позовної заяви усунутими.
В обґрунтування зазначеного клопотання про звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 посилалася на статтю 8 Закону України "Про судовий збір" та майновий стан, надаючи в підтвердження останнього відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 02.04.2026 р. 
Суд ухвалою від 21.04.2026 року частково задовольнив клопотання  ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та зменшив розмір судового збору за подачу позовної заяви у даній справі до 1 087,00 грн.
24.04.2026 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява від 23.04.2026 року (вх. № 5520) на виконання ухвали суду з доказами сплати судового збору.
Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.
Враховуючи зазначене, суд ухвалою від 28.04.2026 року, прийняв справу № 917/1814/25(917/717/26) до свого провадження та постановив здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач порушуючи норми Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) не провів розрахунок у день звільнення - 20.05.2025 року і до теперішнього часу не розрахувався. У зв`язку з чим остання, посилаючись на статтю 116 та 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача 48 522,14 грн. невиплаченої заробітної плати та 55 777,70 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.
12.05.2026 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" надійшла заява (вх. № 6504), у якій останній просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності
Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.
Одновол Людмила Віталіївна згідно наказу № 48-к від 09.01.2023 року була прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" на посаду оператора заправних станцій 3 розряду АЗС, за переведенням. 
20.05.2025 року згідно наказу № 203-к позивачку було звільнено з займаної посади за угодою сторін. 
Відповідач у порушення норм КЗпП не здійснив розрахунок належних позивачу виплат під час звільнення і має заборгованість станом на сьогодні в сумі 48 522,14 грн. 
Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, посилаючись на ст. 116 КЗпП, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" 48 522,14 грн. невиплаченої заробітної плати та компенсаційні виплати за невикористану відпустку, а також 55 777,70 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.
Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Так, згідно статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України "Про оплату праці".
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
За приписами ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Як встановлено судом, відповідач при звільненні ОСОБА_1 не здійснив виплату всіх сум, що належать їй від підприємства.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі такими, що підлягають задоволенню в сумі 48 522,14 грн., так як суд не може виходити за межі позовних вимог.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.
За правилами статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Матеріалами справи підтверджується, що в день звільнення (20.05.2025 року) заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку виплачені не були, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, який на час ухвалення рішення позивачу не виплачений. Іншого суду не доведено.
Середній заробіток працівника, відповідно до статті 27 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
Згідно абзацу 3 пункту 2 розділу II Порядку № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з абзацами першим, третім пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.
Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно відомостей з Довідки про заборгованість по заробітній платі, що видана відповідачем, вона включає відомості за фактично відпрацьовані останні два місяці, а саме: за квітень 2025 року - 8608,97 грн. та березень 2025 року - 9561,04 грн.
- (8608,97+9561,04)/2= 9085,00 грн. в місяць / на 21,5 робочі дні = 422,55 грн. заробітна плата за робочий день.
- з 21.05.2025 по 21.11.2025 затримка в розрахунку з позивачем. В даний період кількість робочих днів затримки в розрахунку становить - 133 дні = 56 199,15 грн. 
Здійснивши вищевикладений перерахунок відповідно до ст. 117 КЗпП України, зважаючи на те, що суд не має права виходити за межі заявлених позовних вимог, приходить до висновку про задоволення позову в цій частині в сумі 55 777,70 грн.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог.

Стосовно подання відповідачем заяви про застосування до заявлених вимог строку позовної давності, судом приймається до уваги наступне.
Позивач зазначає, що відповідно до приписів ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених, частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення).
У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців (ч.1 ст.117 КЗпП України).
Розглядаючи зазначений індивідуальний трудовий спір суд зазначає, що відповідно до приписів ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, а також на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Кодекс законів України про працю (ст.115) визначає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим із виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Водночас, невиплата з вини роботодавця заробітної плати є триваючим правопорушенням, яке припиняється фактичним погашенням заборгованості з оплати праці добровільно чи під впливом певних обставин (на вимогу третіх осіб). У будь-якому разі, за наявності боргу з оплати праці роботодавець повинен розрахуватися з працівником, який звільняється, в останній день існування між сторонами трудових правовідносин чи на вимогу працівника, який був відсутнім на роботі у день свого звільнення не пізніше наступного дня після пред`явлення вимоги про розрахунок.
Суд враховує у цій справі зміст рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Отже, порушення зобов`язання щодо виплати винагороди за працю є триваючим: кожен день невиплати або затримки виплати заробітної плати та інших належних працівникові виплат означає не завершене правопорушення, а таке, що триває.
Частина 2 ст. 233 КЗпП України в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-ІХ (далі - Закон № 2352) не обмежувала строку звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Натомість, Законом № 2352, що набрав чинності з 19.07.2022, яким положення ч.1 та 2 ст.233 КЗпП України викладено у новій редакції, передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, яка стосується особливостей обчислення строку звернення до суду в справах про звільнення з роботи працівників за їхніми заявами.
Законодавець, установлюючи тримісячний строк для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, не врахував, що зобов`язання щодо виплати винагороди за працю є триваючим, призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав працівника, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України. Така законодавча конструкція ставить працівника, який перебуває у трудових відносинах, у менш захищене становище порівняно зі звільненим працівником, що суперечить принципу рівності та гарантії ефективного судового захисту, про що вказано у рішенні Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025, яким визнано неконституційною положення ч.1 ст. 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат у редакції Закону № 2352.
Вчинене Товариством з обмеженою відповідальністю "Інчер" правопорушення, що полягає у невиплаті належної при звільненні з роботи ОСОБА_1 заробітної плати, триває, а гарантоване нормами Основного закону право працівника на оплату праці підлягає судовому захисту, а тому суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Щодо судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а позивачем сплачувався судовий збір частково, згідно ухвали суду від 21.04.2026 року - 1087,00 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід бюджету судовий збір у розмірі 1 575,40 грн.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" (вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 42556531) на користь ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 48 522,14 грн. невиплаченої заробітної плати, 55 777,70 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 1 087,00 грн. судового збору.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" (вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 42556531) на користь Державного бюджету України 1 575,40 грн. судового збору.
Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.
4. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено та підписано 26.06.2026 року.

Суддя Білоусов С. М.