ЄУН: 336/2306/25
Провадження №: 2/336/162/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року 
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Галущенко Ю.А., за участю секретаря судового засідання Прохорової А.О., представника позивача Романовського Д.С. (в режимі відеоконференції), відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Зубенка О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсними договору купівлі-продажу транспортного засобу та договору дарування транспортного засобу, -

встановив:

В березні 2025 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом, у якому просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., VIN НОМЕР_1 , № 2341/2022/3273949 від 14.07.2022, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір дарування транспортного засобу марки RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., VIN НОМЕР_2 від 20.09.2024, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
В обґрунтування позову зазначено, що 23.08.2019 ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг № б/н від 23.08.2019, яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Після підписання Анкети-Заяви відповідач-1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі до 210 000,00 грн.
Всупереч договірним зобов`язанням відповідач ОСОБА_2 в установлені терміни не повернув належні грошові суми, у зв`язку з чим у січні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» був вимушений звернутись з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 235022,57 грн. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2022 у справі № 336/785/22 позов Банку було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.08.2019 у розмірі 216 796,86 грн.
14.07.2022, тобто через тиждень після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості, належний відповідачу-1 транспортний засіб марки RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., державний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_1 , було перереєстровано на нового власника – ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу укладеного в ТСЦ № 2341/2022/3273949 від 14.07.2022.
23.01.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. було відкрито виконавче провадження № 70822102 з примусового виконання виконавчого листа № 336/785/22.
Відповідач-1 не виконує вимоги приватного виконавця щодо належного виконання судового рішення та незважаючи на отриманий дохід від продажу транспортного засобу у розмірі 125591,00 грн. заборгованість ним не сплачена. 
Також, згідно отриманої приватним виконавцем інформації, ОСОБА_2 не має на праві власності нерухомого майна та не отримує доходів, а єдиний належний йому на праві власності транспортний засіб був відчужений ним на користь ОСОБА_1 (відповідач-2). Таким чином, у боржника відсутні кошти та інші цінності, достатні для задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» як стягувача у виконавчому провадженні. 
20.09.2024 транспортний засіб марки RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., VIN НОМЕР_1 було перереєстровано з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 (відповідач-3) на підставі договору дарування № 2341/2024/4890161 від 20.09.2024, яка і по сьогоднішній день є власником зазначеного транспортного засобу.
На думку позивача, спірний договір купівлі-продажу був укладений відповідачем ОСОБА_2 з метою уникнення виконання кредитних зобов`язань перед банком та виведення майна з-під можливого звернення стягнення. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора. У зв`язку з вище викладеним, звернення з позовом про визнання недійсним правочину на підставі загальних засад цивільного законодавства є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав позивача. На підставі наведеного просить позовні вимоги задовольнити.
Одночасно позивачем було подано заяву про забезпечення позову.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2025 справу передано в провадження судді Галущенко Ю.А.
Ухвалою судді від 11.03.2025 заяву про забезпечення позову було задоволено. ОСОБА_3 , сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ України, Центрам надання адміністративних послуг заборонено вчиняти реєстраційні дії щодо транспортного засобу марки RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., VIN НОМЕР_1 .
Ухвалою суду від 14.03.2025р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.
02.04.2025 від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Зубенка О.А. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано належних доказів наявності у відповідачів умислу на укладення фіктивного правочину. Автомобіль RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в. був придбаний ОСОБА_1 для своєї дружини ОСОБА_3 14.07.2024 у представника власника по довіреності ОСОБА_4 готівкою за 2500 доларів США. Пошук автомобіля здійснювався ОСОБА_1 та його дружиною через мережу «OLX». При оформленні договору купівлі-продажу співробітниками Територіального сервісного центру МВС 2341 було проведене експертне дослідження його відповідності номеру кузова, вінкоду та іншого, перевірено наявні арешти, реєстр боржників та всі заборони відносно власника авто. Відповідач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем права власності на автомобіль, адже на момент укладення договору, не було наявних заборон або арештів або відкритих виконавчих проваджень. Договір не є удаваним або фіктивним. Автомобіль до сьогоднішнього дня перебуває у власності та користуванні ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що автомобіль був придбаний для ОСОБА_3 та перебував виключно в її користуванні, 20.09.2024 через Територіальний сервісний центр МВС 2341 РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області було укладено договір дарування № 2341/2024/4890161, оскільки це дійсно був подарунок відповідача ОСОБА_1 своїй дружині. Таким чином, вважає визначені в позові обставини надуманими позивачем та такими що не відповідають дійсності та доказам, долученим до позову. Волевиявлення сторін правочину було спрямовано на припинення права власності у попереднього власника автомобіля та виникнення такого права у нового власника, що відповідає правовій природі договору купівлі-продажу.
14.04.2025 від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Будьонного В.С., через підсистему «Електронний суд», надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що договір купівлі-продажу транспортного засобу RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в. був укладений відповідачем ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_1 14.07.2022, тобто через тиждень після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 216796,86 грн. з ОСОБА_2 (06.07.2022). Для кваліфікації правочину як фраудаторного достатньо встановити факт зловживання правом боржником, який використовує приватно-правовий інструментарій для уникнення сплати боргу перед кредитором. Той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно користуються відповідним транспортним засобом не має вирішального значення. На момент укладення оспорюваного договору №2341/2022/3273949 від 14.07.2022 у відкритому доступі (веб-сайт “Судова влада України”, Єдиний державний реєстр судових рішень) вже була наявна інформація про існування рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/785/22 від 06.07.2022 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 . На переконання позивача, у цій справі достатньо обставин, які вказують на те, що оспорюваний правочин вчинений на шкоду кредитору (тобто є фраудаторним), зокрема: момент вчинення правочину (на дату вчинення правочину було ухвалено рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором); незважаючи на отриманий дохід від продажу транспортного засобу, ОСОБА_2 не сплачує заборгованість за кредитним договором; після вчинення правочину у боржника відсутнє доступне для звернення стягнення майно). Крім цього, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 несуть ризик настання негативних наслідків оспорювання відповідних договорів відчуження транспортного засобу, оскільки мали всі можливості проявити розумну обачливість та з`ясувати факт наявності судового рішення про стягнення з Відповідача-1 боргу на користь позивача. Просить врахувати відповідь на відзив та задовольнити позовні вимоги. Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не подав.
Ухвалою суду від 11.06.2025 задоволено клопотання представника відповідача. Витребувано з Територіального сервісного центру № 2341 РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ) належним чином завірені копії: договору купівлі-продажу № 2341/2022/3273949 транспортного засобу RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., VIN НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_3 від 14.07.2022, договору дарування № 2341/2024/4890161 від 20.09.2024, на підставі якого транспортний засіб RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., VIN НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_3 було перереєстровано з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 ; а також копій інших документів, які стали підставою для перереєстрації транспортного засобу RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., VIN НОМЕР_1 .
Ухвалою суду від 11.06.2026 задоволено клопотання представника відповідача. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_4 ).
Відповідач ОСОБА_3 відзиву на позов не подала.
Ухвалою суду від 25.08.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи по суті.
Ухвалою суду від 23.09.2025 задоволено клопотання представника відповідача. Витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатової М.В., належним чином завірену копію договору застави транспортного засобу від 15.09.2021, номер у реєстрі 1480, та всі наявні документи.
29.09.2025 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі.
В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов, посилаючись на підстави, зазначені у позові та відповіді на відзив.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві. 
Відповідач ОСОБА_2 в жодне з призначених у справі судових засіданнь не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання 22.05.2026 не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі. Під час розгляду справи позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні ,посилаючись на обставини, зазначені у відзиві відповідача ОСОБА_5 . 
Суд, заслухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що 23 серпня 2019 року ОСОБА_2 (відповідач-1) звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг № б/н від 23.08.2019.
Відповідач-1 при підписанні Анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом Відповідача-1 у заяві. 
Підпис Відповідача-1 здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 «Про затвердження положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». 
Після підписання Анкети - Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 23.08.2019 Відповідач-1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі до 210 000,00 грн. 
АТ КБ “Приватбанк” виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором у повному обсязі, а саме надав Відповідачу-1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та у межах встановлених кредитних лімітів, однак Відповідач-1 всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, у зв`язку з чим у січні 2022 року АТ КБ “Приватбанк” був вимушений звернутись з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 235022,57 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2022 року у справі № 336/785/22 позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.08.2019 у розмірі 216 796,86 грн.
Матеріали справи не містять вимоги про дострокове стягнення заборгованості.
Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення позивача із заявою про забезпечення позову у справі №336/785/22 (пр. 2/336/2593/2022) за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 23.08.2019 року.
14 липня 2022 року між ОСОБА_2 (як продавцем), від імені якого на підставі нотаріально посвідченої 15.09.2021 року довіреності діяв ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 (як покупцем) в Територіальному сервісному центрі МВС 2341 РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області був укладений договір № 2341/2022/3273949 купівлі-продажу транспортного засобу, а саме RENAULT MEGANE, 2002 р.в., VIN НОМЕР_1 . Відповідно до п. 3.1 договору ціна автомобіля становить 125 591,00 гривень.
23 січня 2023 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. було відкрито виконавче провадження № 70822102 з примусового виконання виконавчого листа № 336/785/22, виданого 05.01.2023 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. Боржником за вказаним виконавчим провадженням є ОСОБА_2 .
З метою виявлення всіх джерел доходів та наявного майна боржника, на яке можна звернути стягнення (кошти, нерухомість, транспортні засоби, цінні папери) приватним виконавцем були скеровані запити до відповідних органів.
Так, відповідно до інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях, згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 29.11.2024 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_5 , був зареєстрований транспортний засіб RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 06.03.2019. Вищезазначений транспортний засіб 14.07.2022 в ТСЦ 2341 на підставі доручення продавця серії НРМ № 689099 від 15.09.2021, виданого приватним нотаріусом Саламатовою М.В. та договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ, № 2341/2022/3273949 від 14.07.2022, був перереєстрований на нового власника – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповіддю на запит № 154508391 від 23.01.2023 Державна податкова служба України повідомила, що у третьому кварталі 2022 року ОСОБА_2 отримано дохід у розмірі 125 591,00 грн. за продаж транспортного засобу.
Міністерство внутрішніх справ України у відповідь на запит приватного виконавця № 241653953 від 27.11.2024 підтвердило, що на сьогоднішній день за боржником не зареєстровано жодних транспортних засобів.
У відповідь на запит приватного виконавця № 242664702 від 03.12.2024, Державна податкова служба України повідомила, що за параметрами: виконавче провадження № 70822102, дата надходження виконавчого документа 22.01.2023, інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих само зайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня.
Також, згідно інформації Державної податкової служби України боржника як фізичну особу-підприємця було знято з обліку контролюючих органах.
Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 на праві власності не належить жодне нерухоме майно.
20 вересня 2024 року транспортний засіб RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., VIN НОМЕР_1 , було перереєстровано з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 на підставі договору дарування № 2341/2024/4890161 від 20.09.2024, укладеного в ТСЦ, що також підтверджується інформацією Головного сервісного центру МВС України.
В п. 1.2 зазначеного договору вказано, що транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_6 , не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору у суді.
Крім того, з наданих представником відповідача та приватним нотаріусом Саламатовою М.В. письмових доказів судом встановлено, що 15.09.2021 року між ОСОБА_4 (позикодавцем), від імені якого діяла ОСОБА_7 , та ОСОБА_2 (позичальником) був укладений договір позики № 3150921-02, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. (зареєстровано в реєстрі за № 1726), відповідно до якого позикодавець передав позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 67 250,00 гривень, що є еквівалентом 2500 доларів США. В свою чергу ОСОБА_2 , як позичальник, зобов`язався повернути позику не пізніше ніж через 5 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 15.02.2022 року. 
В п.п. 11-12 вищезазначеного Договору йдеться про те, що з метою забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за цим Договором, в тому числі щодо повернення суми позики, можливих штрафів, Позичальник укладає договір застави транспортного засобу. У випадку невиконання позичальником зобов`язань за даним договором, цей договір може бути пред`явлений позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису або в судовому порядку. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором є передання в заставу рухомого майна: автомобіль RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., VIN НОМЕР_1 , тип –загальний легковий – загальний хетчбек-В, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_3 . 
Додатковим забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором є підписана генеральна довіреність від 15.09.2021 року, посвідчена приватним нотаріусом Саламатовою М.В. та зареєстрована в реєстрі № 1479, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 бути його представником з питань розпорядження транспортним засобом: RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., VIN НОМЕР_1 , тип –загальний легковий – загальний хетчбек-В, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить йому на підставі Свідоцтва про реєстрації транспортного засобу НОМЕР_6 , виданого ТСЦ 2342, дата реєстрації 06.03.2019. Довіреність видана з правом продажу, обміну,передачі в найм (оренду), в позичку, заставу, в тому числі в забезпечення виконання зобов`язань третіх осіб, у встановленому законом порядку, страхування транспортного засобу, за ціною та на умовах визначених на власний розсуд представника.
Також, до матеріалів справи долучено копію самого договору застави транспортного засобу від 15.09.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В., зареєстровано в реєстрі за № 1480.
Відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність.
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із ч. 2,3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав, особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Таким чином, цивільно-правовий договір (в тому числі і договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних правовідносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.09.2022 (справі №910/16579/20) навела такі висновки. Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині – це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору. У Цивільному кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах. Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є «вживанням права на зло». За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати. Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним.
У постанові від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 Верховний Суд вказав перелік ознак фраудаторного правочину: Боржник відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості. Майно відчужене на підставі безвідплатного договору. Майно відчужене на користь близького родича. Після відчуження спірного майна у боржника відсутнє інше майно.
В подальшому у постанові від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 Верховний Суд розширив перелік ознак фраудаторності правочинів, зокрема в частині оплатних договорів. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Аналізуючи надані сторонами докази, суд встановив, що у вчинених правочинах відсутня сукупність ознак, для впевненого та неспростовного висновку про їх недійсність.
Встановлено, що 14.07.2022 року договір купівлі-продажу автомобіля марки RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., VIN НОМЕР_1 укладено між ОСОБА_2 в особі ОСОБА_4 , який діяв на підставі доручення продавця, та ОСОБА_1 . 
У судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_8 , який суду пояснив, що 14.07.2022 р. йому зателефонував знайомий ОСОБА_5 та прохав свідка допомогти дружині ОСОБА_9 під час купівлі автомобіля. Разом вони поїхали до банкомату,де ОСОБА_10 зняла гроші,обміняли їх на валюту,після чого поїхали у МРЕО,розташоване у річному порту.Працівники МРЕО перевірили автомобіль,який планували купити ОСОБА_11 ,на угони та арешти,зустрілися з продавцем ОСОБА_12 ,йому ж передали грошові кошти та коли приїхав особисто ОСОБА_13 , оформили документи на купівлю автомобіля.
Даних, що на момент укладення оспюрюваного договору купівлі-продажу, були наявні арешти, заборони, відкриті виконавчі провадження щодо даного автомобіля, матеріали справи не містять.
З приводу співпадіння приблизної дати укладення договору (14.07.2022) з датою винесення рішення у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (06.07.2022), суд звертає увагу, що у справі ухвалено рішення за відсутності сторін (спрощене провадження), надіслані відповідачу за зареєстрованим місцем проживання копія ухвали судді про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками та копія рішення суду від 06.07.2022 були повернуті на адресу суду поштовим відділенням із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою», що спростовує доводи позивача про обізнаність відповідача про ухвалення рішення про стягнення боргу.
Крім того, суд зауважує, що позивач АТ КБ «ПриватБанк», будучи обізнаним про порушення ОСОБА_2 умов кредитного договору, своєчасних заходів, направлених на повернення кредитних коштів, на виявлення належного відповідачу майна та вжиття заходів забезпечення позову, ні до подачі позову, ні після відкриття провадження у справі не вживав. Також позивачем не доведено, що відповідач ОСОБА_2 діяв з метою уникнення виконання зобов`язань, не зазначено, коли саме виникло порушення зобов`язання, у позові зазначено про наявність заборгованості станом на 18.02.2025 року, коли автомобіль фактично вже був проданий.
Щодо посилань позивача на те, що відповідач ОСОБА_1 , як покупець автомобіля під час укладення правочину повинен був діяти розумно та обачно та перевірити майновий стан продавця, наявність обтяжень, судових спорів, зважаючи на відкритість інформації, суд зазначає наступне
Так, відповідач ОСОБА_1 зазначив, що на час фактичного придбання автомобіля та сплати грошових коштів за нього у 2022 році, він з дружиною вжили заходів щодо перевірки автомобіля на предмет заборон відчуження засобами, які їм були відомі та до яких мали доступ. Заборони на відчуження автомобіля були відсутні. Протягом тривалого часу дружина ОСОБА_1 безперешкодно користується автомобілем, у неї та чоловіка були відсутні підстави для виникнення сумнівів та для вжиття додаткових заходів для перевірки автомобіля та особи продавця, з якими вони навіть не були знайомі.
Крім того, чинне цивільне процесуальне законодавство містить дієві інструменти забезпечення позову з метою, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
За таких обставин суд критично ставиться до доводів сторони позивача, які фактично ставлять під сумнів принцип презумпції правомірності правочину, визначений ст. 204 ЦК України, покладаючи весь тягар перевірки «юридичної чистоти угоди» на потенційного покупця.
Навпаки, на переконання суду, саме позивач мав би вживати розумних та завбачливих заходів щодо встановлення актуального обсягу майна позичальника, щодо якого є відомості про порушення зобов`язання, а також своєчасного застосування забезпечення позову з метою недопущення виведення активів боржника.
Як вбачається з матеріалів справи, після звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, Позивач жодних заходів щодо забезпечення позову не вживав.
Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 27.05.2020 у справі № 641/9904/16-ц) виснував, зокрема, що вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Водночас, конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною у даному випадку та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. За наведених обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що перекладання на третіх осіб наслідків визнання недійсними договорів матиме наслідком порушення справедливого балансу та покладатиме надмірний індивідуальний тягар на добросовісного набувача і становитиме порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.
Беручи до уваги вказаний висновок Верховного Суду, суд вважає, що у випадку визнання фраудаторним правочину, яким було відчужено транспортний засіб, та в подальшому можливого застосування наслідків його недійсності, саме на відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 буде покладено весь тягар несприятливих наслідків цього спору, оскільки у випадку визнання правочину недійсним позивач отримає можливість звернення стягнення на автомобіль, у той час як продавець автомобіля вже отримав від відповідача ОСОБА_1 грошові кошти за нього.
Водночас, сам відповідач ОСОБА_1 (покупець автомобіля) та його дружина ОСОБА_3 , якій він подарував автомобіль, не вчинили жодних дій, які б могли вказувати на їх недобросовісність або професійну недбалість за наведених обставин укладення правочину, які встановлені під час судового розгляду.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідач ОСОБА_3 законно набула у власність автомобіль, добросовісно ним користується тривалий час.
Таким чином, судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів перевірено дотримання вимог закону та встановлено, що зміст та форма договору купівлі –продажу та договору дарування відповідають зазначеним вимогам цивільного законодавства, відсутні відомості про те, що на момент укладення договору відповідачі були обізнані про ухвалення рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Крім того, як встановлено судом, ще у 2021 році між ОСОБА_4 (позикодавцем), від імені якого діяла ОСОБА_7 , та ОСОБА_2 (позичальником) був укладений договір позики грошових коштів, на забезпечення виконання якого сторони уклали нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу марки RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., VIN НОМЕР_1 .
На момент виникнення спірних правовідносин зазначений договір застави був чинним та не визнаний недійсним у встановленому законом порядку.
Суд враховує, що відповідно до статей 572, 575, 577 Цивільного кодексу України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, передбачених законом, — з моменту його належного посвідчення та реєстрації.
При цьому позивач не надав суду жодного доказу укладення між банком та ОСОБА_2 договору застави спірного транспортного засобу.
Таким чином, спірний транспортний засіб на час ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми боргу на користь позивача (06.07.2022р.) вже перебував у забезпеченні виконання іншого зобов`язання —договору позики 2021 року.
Суд також виходить із того, що предмет застави не може одночасно використовуватися як забезпечення різних зобов`язань у спосіб, який порушує права первісного заставодержателя та створює юридичну невизначеність щодо пріоритету забезпечувальних прав.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання принципу визначеності заставних прав та пріоритету раніше виниклого обтяження.
Так, у постанові Верховний Суд від 15.09.2021 у справі № 910/866/20 зазначено, що переважне право має заставодержатель, право якого виникло раніше та належним чином оформлене.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 03.04.2019 у справі № 904/2526/18; від 20.11.2019 у справі № 910/13239/18; від 16.06.2020 у справі № 922/1906/19.
Суд зазначає, що нотаріально посвідчений договір застави 2021 року підтверджує наявність у іншого кредитора переважного забезпечувального права щодо спірного транспортного засобу.
Відтак банк-позивач, який не укладав договору застави та не набув статусу заставодержателя, не має правових підстав: оспорювати подальше відчуження транспортного засобу; вимагати визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування; посилатися на порушення своїх заставних прав, оскільки такі права у нього не виникли. Крім того, на момент укладення оспорюваних договорів транспортний засіб вже був обтяжений чинним нотаріально посвідченим договором застави, укладеним раніше в інтересах іншого кредитора, а тому твердження позивача про незаконність відчуження майна є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Таким чином, з урахуванням викладеного, встановлені судом фактичні обставини справи не являються достатніми підставами для висновку, що спірний договір купівлі- продажу, а в подальшому договір дарування, були вчинені відповідачами на шкоду кредитору з метою ухилення від сплати боргу відповідача ОСОБА_2 або зменшення його обсягу майна, а тому суд вважає, що підстави для визнання їх недійсними відсутні, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.
Відповідно до ч.9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 11.03.2025 року у вигляді заборони ОСОБА_3 сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ України, Центрам надання адміністративних послуг, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу марки RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., VIN НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , на підставі договору дарування, укладеному в ТСЦ № 2341/2024/4890161 від 20.09.2024..
Керуючись ст.ст.12,13, 258,259,263-265,268,273,354ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсними договору купівлі-продажу транспортного засобу та договору дарування транспортного засобу - відмовити.
Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 11.03.2025 року у справі № 336/2306/25 (пр. 2/336/1975/2025) у вигляді заборони ОСОБА_3 , сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ України, Центрам надання адміністративних послуг, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу марки RENAULT MEGANE 1870, 2002 р.в., VIN НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , на підставі договору дарування, укладеному в ТСЦ № 2341/2024/4890161 від 20.09.2024.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ЄДРПОУ 14360570, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду складено 02.06.2026 р.

Суддя Ю.А.Галущенко