Справа № 592/18143/25
Провадження № 2/591/3589/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року       м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді Ніколаєнко О.О., 
за участю секретаря судового засідання Шпаченка М.В., 
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача Куценко А.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 592/18143/25 за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради про визнання наймачем кімнати ,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2025 року позивач звернувся до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що він з 1983 по 1987 та з 1990 по 2003 р. проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ. 24 жовтня 2001 року разом зі своєю дружиною, з якою він проживав без укладення шлюбу, заселився до кімнати № НОМЕР_1 в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 на підставі ордера на житлову площу в гуртожитку від 15.10.2001 №167. 28 серпня 2006 року йому надали для постійного проживання кімнату № НОМЕР_2 у тому самому гуртожитку. У зазначеній кімнаті проживав сам. Був впевнений, що має право користування всією кімнатою. Відповідно до рішення Сумської міської ради від 13 листопада 2019 року №5909-МР “Про надання згоди на прийняття до комунальної власності Сумської міської об`єднаної територіальної громади гуртожитку по АДРЕСА_1 " вказаний гуртожиток прийнято до комунальної власності. Щоб не втратити право приватизувати займану кімнату у гуртожитку звернувся до Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради за консультацією щодо приватизації кімнати. Однак, спеціалісти центру йому пояснили, що ордер виданий лише на ліжко-місце, а не на всю кімнату. Щоб приватизувати кімнату, треба бути наймачем (користувачем) усієї кімнати. Сторонні особи у кімнаті АДРЕСА_2 з ним ніколи не проживали. З 02.02.2007 він один мав місце реєстрації (прописки) у кімнаті АДРЕСА_2 . Крім того, на нього відкритий особовий рахунок за адресою кімнати, сплачує за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення, електроенергію за всю кімнату. Тобто, фактично він був і є наймачем усієї кімнати, а не ліжко-місця. Разом з тим, листом від 04.08.2025 №14.01-15/857 Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради повідомило, що підстави для визнання його наймачем кімнати АДРЕСА_3 відсутні та рекомендовано за захистом порушених прав та інтересів звернутися до суду. Вважає дії відповідача протиправними, тому просить визнати його наймачем кімнати № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві. Просять позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала. У відзиві на позов зазначила, що позивачу надавалось ліжко-місце, а не повноцінна кімната, тому підстави для задоволення позову відсутні.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 11.11.2025 року справу передано на розгляд до Зарічного районного суду м.Суми. 26 грудня 2025 року згідно протоколу повторного автоматичного розподілу змінено склад суду. Ухвалою суду від 30 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 
Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно копії ордеру на житлову площу в гуртожитку № НОМЕР_3 ОСОБА_3 на склад сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (дружина) надано кімнату АДРЕСА_4 (а.с.9).
Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 25.07.2025 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою : АДРЕСА_5 (а.с.8). 
Згідно копії ордеру №29 від 28.08.2006, виданого УМВС області м.Суми, ОСОБА_1 , як пенсіонеру МВС, надано право на заняття на сім`ю 1 чол. ліжко-місце в буд. АДРЕСА_1 (а.с.10).
Згідно поквартирної картки обліку за адресою: АДРЕСА_5 , ліжко-місце, гуртожиток МВС, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 02.02.2007 року на підставі ордеру № 29 від 28.08.2006 р. (а.с.11). 
Позивач звернувся до Управління «ЦНАП у м.Суми» СМР з заявою про визнання наймачем кімнати АДРЕСА_3 . Листом від 04.08.2025 у визнанні наймачем кімнати відмовлено у зв`язку з тим, що особа є наймачем ліжко-місця у спірній кімнаті, тому підстави для визнання наймачем всієї кімнати № НОМЕР_2 відсутні (а.с.12).
Згідно відповіді Управління комунального майна Сумської міської ради від 29.09.2025 гуртожиток по АДРЕСА_1 прийнятий у комунальну власність Сумської міської територіальної громади на виконання рішення Сумської міської ради від 13.11.2019 року № 5909-МР «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності Сумської міської об`єднаної територіальної громади гуртожитку по АДРЕСА_1 » (а.с.13).
Згідно інформації Міського єдиного інформаційно розрахункового центру від 26.09.2025 за адресою : АДРЕСА_5 значиться один особовий рахунок № НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_1 (а.с.14).
Згідно відповіді Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 30.03.2026 інвентаризаційна справа на приміщення (квартиру, кімнату) АДРЕСА_3 , відсутня (а.с.40).
Технічний паспорт на житлову кімнату АДРЕСА_3 виготовлений на ОСОБА_1 . Загальна площа складає 11,9 кв.м, в тому числі житлова площа -11,9 кв.м (а.с.42-46).
Свідок ОСОБА_5 допитана в судовому засіданні, пояснила, що є сусідкою та колишньою колегою позивача. В кімнаті АДРЕСА_3 позивач проживає один. Вона проживає в будинку з 2000 року. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 16 червня 1992 року № 2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
За ст. 5 вказаного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
Згідно з ч.ч.1,3,10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Таким чином, для участі в приватизації необхідно дотримання двох умов: постійне проживання у приміщенні, яке підлягає приватизації та його особисте звернення до органів приватизації. 
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про основні засади житлової політики» житлові відносини є суспільними відносинами щодо реалізації особами права на житло, володіння, користування і розпоряджання житлом, формування, наповнення та використання житлового фонду України. Суб`єктами житлових відносин є, зокрема, фізичні особи, органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
За змістом статей 6, 7 цього Закону кожна особа має право на житло, захист якого гарантується законодавством, а також має право побудувати, набути у власність, орендувати житло або отримати його в користування. Особа може набувати права на житло також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про основні засади житлової політики» держава забезпечує особам належні та рівні умови для захисту права на житло в порядку і спосіб, визначені законом. Власник або користувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на житло відповідно до закону. Захист права на житло здійснюється особами у спосіб, визначений законодавством.
Згідно зі статтею 40 Закону України «Про основні засади житлової політики» спори, пов`язані із захистом права на житло незалежно від форми власності, вирішуються в судовому порядку відповідно до закону.
Суд враховує, що спірне житлове приміщення було надано на підставі ордера у період дії Житлового кодексу України, а тому при оцінці походження житлових правовідносин, правового статусу членів сім`ї наймача та тривалого користування житлом суд бере до уваги положення Житлового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення та тривалого існування відповідних житлових правовідносин.
Відповідно до статті 61 Житлового кодексу України, у редакції, чинній на час виникнення відповідних житлових правовідносин, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснювалося відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладався в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Згідно зі статтею 64 Житлового кодексу України, у відповідній редакції, члени сім`ї наймача, які проживали разом з ним, користувалися нарівні з наймачем усіма правами і несли всі обов`язки, що випливали з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належали дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо зазначені особи переставали бути членами сім`ї наймача, але продовжували проживати в займаному жилому приміщенні, вони мали такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до статті 106 Житлового кодексу України, у редакції, чинній на час виникнення відповідних житлових правовідносин, повнолітній член сім`ї наймача мав право, за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживали разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належало будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір міг бути вирішений у судовому порядку.
За змістом статті 107 Житлового кодексу України, у відповідній редакції, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення договір найму жилого приміщення вважався розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибувала не вся сім`я, договір найму жилого приміщення не розривався, а член сім`ї, який вибув, втрачав право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Разом з тим суд зазначає, що наведені положення Житлового кодексу України враховуються судом не як чинна на момент ухвалення рішення матеріально-правова підстава для безпосереднього визнання позивачанаймачем, а як законодавство, що регулювало виникнення та тривале існування відповідних житлових правовідносин, у межах яких позивач вселився, був зареєстрований та тривалий час користувався спірним житловим приміщенням.
Згідно з п.п.17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом № 396 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року (далі – Положення), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. 
Громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі.
Наведені вище норми вказують на те, що участь у приватизації житла мають право брати особи, які на законних підставах вселилися та проживають у житловому приміщенні, що підлягає приватизації.
Статтею 127 Житлового кодексу (ЖК) України визначено, що гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Згідно зі ст. 128 ЖК України, порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач безперервно та на законних підставах проживає у гуртожитку по АДРЕСА_1 з 24.10.2001 року. На підставі ордера він був вселений та з 02.02.2007 року зареєстрований у кімнаті АДРЕСА_2 вказаного гуртожитку.
Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на те, що згідно з текстом ордера № 29 позивачу було надано лише ліжко-місце, а не ізольовану кімнату, що, на думку відповідача, виключає можливість визнання його наймачем усієї кімнати. Суд не погоджується з такими доводами відповідача з огляду на таке.
Судом встановлено, що кімната АДРЕСА_3 є ізольованим житловим приміщенням. Матеріали справи не містять доказів, що вказане житлове приміщення використовується для покімнатного заселення кількох наймачів. Встановлено, що позивач з моменту вселення у 2006 році і до теперішнього часу (протягом майже 20 років) проживає в кімнаті № 115 один. Жодні сторонні особи у вказану кімнату відповідачем чи попереднім балансоутримувачем (УМВС) ніколи не вселялися, не реєструвалися та на інші ліжко-місця в цій кімнаті не претендували.
Крім того, за вказаною адресою Міським єдиним інформаційно-розрахунковим центром відкрито один єдиний особовий рахунок № НОМЕР_4 , власником якого є виключно позивач. Сама по собі відсутність у ордері чи договорі найму вказівки на користування всією кімнатою, за умови, що особа фактично і законно займає її одноособово протягом тривалого часу і сплачує за неї послуги, не може бути підставою для обмеження її житлових прав, зокрема права на приватизацію.
Відмова відповідача з підстав, що йому було надано ліжко-місце, а не цілу кімнату у користування фактично позбавляє позивача, який тривалий час законно проживає один у кімнаті гуртожитку, можливості реалізувати своє гарантоване законом право на приватизацію займаного житла.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач набув право користування всім цим житловим приміщенням. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 200, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 наймачем кімнати № НОМЕР_2 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач: Сумська міська рада, місцезнаходження: м. Суми, майдан Незалежності, 2, код ЄДРПОУ 23823253.
Повний текст рішення складений 30.06.2026.

Суддя О.О. Ніколаєнко