Провадження № 1-кп/742/7/26 
Єдиний унікальний № 742/1073/20 

ВИРОК
іменем України
06 липня 2026 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді  ОСОБА_1 , за участю секретарів судових засідань  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 , представника потерпілого  ОСОБА_6 , обвинуваченої  ОСОБА_7 ,захисника обвинуваченої адвоката  ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42019271210000095 по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Прилуки Чернігівської області, громадянки України, з середньою освітою, само зайняту особу, розлучену, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,
У С Т А Н О В И В :
І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.
Відповідно до обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин:
29 січня 2018 року ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні УПСЗН Прилуцької міської ради, розташованої в місті Прилуки, по вулиці Київська, 281, умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, ввівши в оману працівників вказаної державної установи шляхом приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги на дітей одиноким матерям, в порушення ч.1 ст.18-4 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», п.34 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми», при оформленні даної допомоги, внесла неправдиву інформацію в заяву від 29 січня 2018 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги» та декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, про те, що вона не проживає з особою від якої народила дитину, хоча фактично проживає з батьком дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_3 , з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі та протягом тривалого періоду вела з останнім спільне господарство, в результаті чого, ОСОБА_7 , за період із 01.01.2018 по 31.05.2018 незаконно отримала державну соціальну допомогу на дітей одинокій матері в сумі 9 300 грн.
Дії, ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.
Крім того, прокурором у кримінальному провадженні подано цивільний позов в інтересах держави в особі Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради про стягнення із ОСОБА_7 шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у сумі 1 860 грн.
ІІ. Позиція сторін кримінального провадження.
2.1 Прокурор підтримав обвинувачення, сформульоване в обвинувальному акті. Вказав на достатність та допустимість доказів, які у своїй сукупності доводять обставини, викладені в обвинувальному акті. Просив визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу. Проте, враховуючи закінчення строків давності, звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст.49 КК України та закрити кримінальне провадження.
Заявлений цивільний позов до обвинуваченої просив залишити без розгляду.
2.2 Представник потерпілої сторони Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином. Згідно письмового клопотання просили розгляд справи проводити без їх участі. Також повідомили, що ОСОБА_7 сплачено борг у сумі 7 440 грн. і претензій у потерпілого не має.
2.3. Допитана у судовому засіданні 13.02.2026 представник потерпілого ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_7 перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради як отримувач державної соціальної допомоги з 2008 року.
29.01.2018 ОСОБА_7 звернулася до управління із заявою про призначення державної соціальної допомоги на дитину одинокій матері. У поданій заяві вона зазначила, що у шлюбі не перебуває та з особою, від якої має дитину, спільно не проживає. У декларації про доходи та майновий стан від тієї ж дати вказала, що до складу її сім`ї входять вона, її мати та син ОСОБА_11 .
Для призначення допомоги ОСОБА_7 надала копію свідоцтва про народження сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до довідки відділу реєстрації актів цивільного стану від 16.08.2008, встановлено, що запис про народження дитини ОСОБА_11 , а саме відомості про батька записні за заявою матері згідно з ч.1 ст. 135 СК України.
Згідно довідки про склад сім`ї від 25.01.2018, за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані ОСОБА_7 , її син та мати, при цьому у довідці зазначено, що син постійно проживає разом із матір`ю.
Свідок пояснила, що спеціалістами управління були перевірені подані документи, після чого прийнято рішення про призначення ОСОБА_7 державної соціальної допомоги як одинокій матері.
За період з 01.01.2018 по 31.05.2018 ОСОБА_7 було нараховано державну соціальну допомогу в загальному розмірі 9 300 грн. Із цієї суми 7 440 грн. у подальшому було стягнуто з неї у порядку виконавчого провадження, тоді як 1 860 грн., хоча й були нараховані, фактично не виплачувалися.
У зв`язку з відшкодуванням завданих збитків представник потерпілого зазначила, що Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради матеріальних претензій до ОСОБА_7 не має.
2.4. У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнала та пояснила, що 29.01.2018 дійсно зверталася до Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради із заявою про призначення державної соціальної допомоги на дитину одинокій матері та підписала відповідну декларацію про доходи та майновий стан.
При цьому обвинувачена зазначила, що під час оформлення зазначеної допомоги не повідомляла органу соціального захисту будь-яких завідомо неправдивих відомостей та не мала умислу на введення його в оману. За її словами, на момент звернення за призначенням допомоги вона проживала разом із сином та матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , тоді як із ОСОБА_10 однією сім`єю не проживала, спільного господарства з ним не вела.
Обвинувачена також пояснила, що відомості про батька дитини були внесені до актового запису про народження відповідно до положень частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за її заявою. На її переконання, питання біологічного походження дитини не має правового значення для вирішення цього кримінального провадження.
Крім того, ОСОБА_7 зазначила, що сторона обвинувачення не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт її спільного проживання з ОСОБА_10 як чоловіка та жінки, ведення ними спільного господарства чи біологічне батьківство останнього щодо її сина, а відтак вважає, що її винуватість не доведена поза розумним сумнівом. Просила суд постановити щодо неї виправдувальний вирок.
Під час судового розгляду суд роз`яснив обвинуваченій положення кримінального та кримінального процесуального закону щодо можливості звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
ОСОБА_7 проти закриття кримінального провадження з цієї нереабілітуючої підстави заперечила, від застосування до неї положень закону про звільнення від кримінальної відповідальності відмовилася та наполягала на продовженні судового розгляду з ухваленням судового рішення по суті пред`явленого обвинувачення.
З огляду на викладене, враховуючи заперечення обвинуваченої проти закриття кримінального провадження з нереабілітуючої підстави, суд здійснив судовий розгляд у загальному порядку та вирішив питання щодо доведеності пред`явленого обвинувачення по суті.
2.5. Захисник обвинуваченої, адвокат ОСОБА_8 , протягом усього судового розгляду, у тому числі під час судових дебатів, заперечував проти доведеності пред`явленого обвинувачення та просив постановити щодо ОСОБА_7 виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.
На обґрунтування своєї позиції захисник зазначав, що під час досудового розслідування було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого зібрані стороною обвинувачення докази є недопустимими.
Зокрема, захисник посилався на порушення порядку відкриття матеріалів досудового розслідування, передбаченого статтею 290 КПК України.
Як убачається з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 16.09.2020, о 12 год. 08 хв. обвинувачена та її захисник розпочали ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Після виготовлення фотокопій частини матеріалів вони мали намір залишити приміщення Прилуцького районного відділу поліції для ознайомлення зі зробленими копіями документів, однак були зупинені слідчою, яка склала запис про їх відмову від підписання протоколу про надання доступу до матеріалів кримінального провадження.
На підтвердження своїх доводів захисник звернув увагу суду на досліджений у судовому засіданні відеозапис зазначеної процесуальної дії, на якому зафіксовано, що під час вручення обвинувального акта та складання запису про відмову від підпису протоколу він повідомив слідчого про незавершеність ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та відмовився підписувати протокол саме з цієї підстави.
На думку сторони захисту, за таких обставин слідчий, вважаючи, що сторона захисту зволікає з ознайомленням із матеріалами кримінального провадження, повинна була звернутися до слідчого судді з клопотанням про встановлення строку для ознайомлення відповідно до вимог статті 290 КПК України, чого зроблено не було.
Посилаючись на положення частини дванадцятої статті 290 КПК України, захисник вважав, що у зв`язку з невиконанням стороною обвинувачення обов`язку щодо належного відкриття матеріалів кримінального провадження суд позбавлений можливості використовувати відомості, що містяться у таких матеріалах, як докази.
2.6. Узагальнюючи свою правову позицію, сторона захисту стверджувала, що стороною обвинувачення не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що станом на 29.01.2018, тобто на момент звернення ОСОБА_7 до Управління праці та соціального захисту населення із заявою та декларацією про призначення державної соціальної допомоги, вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , вела з ним спільне господарство чи повідомила органу соціального захисту завідомо неправдиві відомості.
Крім того, сторона захисту наголошувала, що матеріали кримінального провадження не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували біологічне батьківство ОСОБА_10 щодо ОСОБА_9 , а також вказувала на недопустимість доказів сторони обвинувачення у зв`язку з порушенням порядку відкриття матеріалів досудового розслідування.
ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.
На підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_7 прокурор просила допитати свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також дослідити письмові докази.
3.1 Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що обвинувачена їй знайома як особа, що проживала по сусідству. Вона зазначила, що поблизу по вул. Котляревського проживав ОСОБА_10 , якого їй відомо як вдівця.
Свідок повідомила, що двічі особисто спостерігала, як обвинувачена разом із ОСОБА_10 виходили з будинку та сідали в автомобіль, при цьому з ними перебував малолітній хлопчик. Разом з тим свідок пояснила, що їй не відомо, хто є батьком дитини, а також не відомо, чи проживали обвинувачена та ОСОБА_10 однією сім`єю та чи вели спільне господарство.
Крім того, свідок зазначила, що відповідні відомості про їх спільне проживання їй стали відомі зі слів інших осіб, тоді як особисто від обвинуваченої чи ОСОБА_10 такі обставини їй не повідомлялися. Також вона вказала, що не перебувала з ними у близьких відносинах та не була обізнана з їхнім способом життя.
3.2. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що їй не зрозуміло, у зв`язку з чим її було викликано до суду як свідка. Обвинувачену ОСОБА_7 вона знала візуально як особу, що проживала у с. Сухополова, та зазначила, що декілька разів бачила її самостійно під час пересування до власного господарства. При цьому свідок пояснила, що у дружніх відносинах з нею не перебуває.
Свідок повідомила, що їй відомий лише ОСОБА_17 , а зі слів інших осіб їй стало відомо про наявність у нього рідного брата ОСОБА_18 . Разом із тим ОСОБА_10 їй особисто не знайомий, ніколи не зустрічався та жодних відомостей щодо нього вона не має.
Також свідок зазначила, що зі слів інших осіб їй стало відомо, що у ОСОБА_7 є дитина, однак їй невідомо, де саме вона проживає. Походження дитини їй також невідоме.
Свідок категорично заперечила, що під час досудового розслідування надавала слідчому відомості про спільне проживання обвинуваченої з ОСОБА_10 та його батьківство щодо дитини, зазначивши, що такі відомості їй не відомі та не могли бути їй відомі у зв`язку з відсутністю особистого знайомства з відповідними особами.
Вона підтвердила факт підписання протоколу допиту як свідка, однак заперечила зміст викладених у ньому показань.
3.3. Прокурором подано клопотання про допит слідчого щодо обставин допиту свідка ОСОБА_13 , та підпису протоколу допиту. А також їх одночасний допит із свідком ОСОБА_13 .
3.3.1. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення. Прокурором не наведено достатнього обґрунтування того, які саме обставини, що мають значення для кримінального провадження, можуть бути встановлені шляхом допиту слідчого, а також чому такі обставини не можуть бути підтверджені іншими дослідженими або такими, що підлягають дослідженню, доказами. За таких обставин суд вважає, що виклик та допит слідчого не є необхідними для повного та всебічного з`ясування обставин даного кримінального провадження.
При цьому, суд враховує, що свідок ОСОБА_13 була безпосередньо допитана судом, а тому відповідно до принципу безпосередності дослідження доказів суд повинен оцінювати насамперед показання, надані свідком у судовому засіданні.
Обставини допиту свідка на стадії досудового розслідування, самі по собі не підтверджують достовірності показань свідка та не можуть замінити його безпосередній допит у суді. Показання слідчого про обставини проведення допиту не є доказом змісту показань свідка та не можуть використовуватися для підтвердження їх правдивості.
Якщо прокурор прагне через допит слідчого підтвердити зміст показань свідка, це суперечить принципу безпосередності дослідження доказів, оскільки слідчий не є джерелом таких доказів.
3.4. Крім того, суд, розглянувши клопотання прокурора про дослідження технічного запису судового засідання 17.12.2021, у якому була допитана свідок ОСОБА_16 , яка на час нового судового розгляду померла (Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, т.2, а.с.8-10), дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення з огляду на таке.
Відповідно до принципів кримінального провадження суд досліджує докази з дотриманням засад безпосередності та змагальності, однак ці засади не виключають можливості використання раніше отриманих показань у випадках, коли безпосереднє їх отримання є об`єктивно неможливим.
Суд встановив, що свідок, показання якого мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, помер, у зв`язку з чим його повторний допит є неможливим з незалежних від сторін причин.
Технічний запис судового засідання, у якому зазначений свідок був допитаний, містить відомості про фактичні обставини, що мають значення для кримінального провадження, та був отриманий у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, у межах судового розгляду з дотриманням процесуальних гарантій.
Суд враховує, що під час попереднього допиту свідка сторона захисту мала процесуальну можливість ставити запитання та реалізувати право на його допит у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, що відповідає вимогам справедливого судового розгляду та принципу змагальності сторін.
За таких обставин суд дійшов висновку, що дослідження зазначеного технічного запису є допустимим способом отримання доказової інформації, яка має значення для правильного вирішення кримінального провадження, та не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.
Керуючись положеннями КПК України, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора.
Так, допитана в судовому засіданні 17.12.2021 свідок ОСОБА_16 , мешканка с. Сухополова, надала наступні покази, що їй знайома візуально ОСОБА_7 як особа, що проживала по сусідству.
Свідок зазначила, що зі слів інших осіб їй стало відомо про те, що ОСОБА_7 нібито повідомляла про спільне проживання з ОСОБА_10 та наявність у них спільної дитини. Разом із тим вона пояснила, що особисто таких висловлювань від обвинуваченої не чула та безпосередньо їх не сприймала.
Також свідок повідомила, що особисто спостерігала лише епізодичні випадки, коли ОСОБА_7 та ОСОБА_10 разом приїздили до сусіднього домоволодіння та перебували на присадибній ділянці, зокрема зривали ягоди.
3.5. Щодо клопотання сторони обвинувачення про допит свідка ОСОБА_15 , суд зазначає, що протягом судового розгляду неодноразово вживав заходів для забезпечення її явки до суду, у тому числі відкладав судові засідання та застосовував привід свідка. Однак забезпечити її явку стороною обвинувачення не було можливості у зв`язку з перебуванням свідка за межами України.
Разом із тим клопотання про допит ОСОБА_15 в режимі відеоконференції 24.04.2026, яке надійшло до суду 28.04.2026 та датоване 28.04.2026, не було підписане кваліфікованим електронним підписом, що є обов`язковою вимогою до форми процесуальних документів відповідно до положень, які регулюють функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та її окремих підсистем (модулів).
3.5.1. У зв`язку з невідповідністю зазначеного клопотання вимогам до форми та підписання процесуальних документів, воно було залишене судом без розгляду.
3.6. За таких обставин судом у відповідності до вимог ст.22, 26 КПК не обмежено сторону обвинувачення в реалізації її прав.
3.7. Сторонами процесу не заявлялось інших клопотань про допит безпосередньо судом в судовому засіданні будь-яких інших осіб як свідків на підтвердження або спростування пред`явленого обвинувачення.
3.8. Стороною обвинувачення в обґрунтування доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України надані наступні досліджені в судовому засіданні документи та докази:
3.8.1 Витяг з ЄРДР за №42019271210000095 від 17.05.2019, яким підтверджується внесення відомостей про кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 190 КК України та початок досудового розслідування відповідно до вимог ст. 214 КПК України за фактом надходження до Прилуцької місцевої прокуратури заяви заступника начальника управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради ОСОБА_19 щодо заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами в сумі 7 440 грн. з Державного бюджету України (а.с.53-54).
3.8.2. Постанови про призначення групи прокурорів від 17.05.2019 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №42019271210000095 та зміну групи прокурорів від 11.07.2023, 27.02.2025 (а.с.55,147, 196).
3.8.3. Постанова про призначення групи слідчих від 17.05.2019 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №42019271210000095 (а.с.69, 157).
3.8.4. Постанова про доручення здійснення досудового розслідування від 17.05.2019 (а.с.56-57).
3.8.5. Повідомлення про підозру від 27.04.2020 про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману (а.с.58-60).
3.8.6. Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 27.08.2020 про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману (а.с.70-72).
3.8.7. Постанова прокурора Прилуцької місцевої прокуратури від 28.08.2020 про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №42019271210000095 до 17.09.2020 (а.с.61-65, 155-156, 158-159).
3.8.8. Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 14.09.2020 про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману (а.с.66-68).
3.8.9. Протокол тимчасового доступу до речей та документів (в порядку ст.ст.159-166 КПК України) від 11.09.2020, відповідно до якого слідчим СВ Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області на підставі ухвали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду від 10.09.2020 у провадженні №1-кс/742/797/20 (єдиний унікальний №742/2454/19) вилучено в Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області особову справу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 №602592, №407558, №406599, №443187 (а.с.76-81).
3.8.10. Особова справа з Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 №602592, №407558, №406599, №443187, з якої вбачається, що ОСОБА_7 перебувала на обліку в управлінні як отримувач соціальних допомог з 2008 року.
Відповідно до копії Свідоцтва про народження від 07.05.2008, вбачається, що ОСОБА_20 народився 14.04.2008 та його батьками записані ОСОБА_21 та ОСОБА_7 , про що в Книзі реєстрації народжень 07.05.2008 зроблено відповідний актовий запис за №203.
Відповідно до копії рішення Прилуцького міськрайонного суду від 01.07.2008 справа №2-1239 2008 р. задоволено позов ОСОБА_21 до ОСОБА_7 про виключення запису, як батька дитини, з актового запису про народження. Виключено відомості про ОСОБА_21 , як батька дитини, з актового запису №203 від 07.05.2008 у Книзі реєстрації про народження ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Свідоцтво про народження ОСОБА_20 серія НОМЕР_1 виданого 07 травня 2008 року відділом РАЦС Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, анульовано. Рішення набрало законної сили 14.07.2008.
Відповідно до копії Свідоцтва про народження від 16.08.2008, вбачається, що ОСОБА_9 народився 14.04.2008 та його батьками записані ОСОБА_22 та ОСОБА_7 , про що в Книзі реєстрації народжень 07.05.2008 зроблено відповідний актовий запис за №203.
Згідно довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області від 16.08.2008 за №52/02-22, встановлено, що у Книзі реєстрації актів про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 зроблено запис за №203 про народження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Батьки: мати ОСОБА_7 та батько ОСОБА_22 . Відомості про батька записні за заявою матері згідно з ч.1 ст. 135 СК України.
У відповідності до заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг від 29.01.2018 поданої до управління ОСОБА_7 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 , а саме допомоги на дітей одиноким матерям, зазначено, що у шлюбі заявник не перебуває, з особою, від якої має дитину не проживає.
Відповідно до Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 29.01.2018 поданої до управління ОСОБА_7 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 , зазначено, що членами сім`ї (зареєстровані у житловому приміщені/будинку особи, члени сім`ї, що проживають окремо (дружина, чоловік, неповнолітні діти) є ОСОБА_7 , мати та ОСОБА_9 , син.
Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб голови комітету самоорганізації населення №2 Заудаївського мікрорайону від 25.01.2018 за №024/2-09-354, виданої ОСОБА_7 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , син, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_23 , мама, ІНФОРМАЦІЯ_7 . Син постійно проживає з матір`ю, усього три особи.
3.8.11. Постанова про визнання предметів речовими доказами від 11.09.2020, відповідно до якого особову справу №406599, 4431870 о/м, 602592, 407558 ОСОБА_7 , яку було вилучено у ПСЗН Прилуцької міської ради (Чернігівська область, м. Прилуки, вул.Київська, буд.281), визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження (а.с.73).
3.8.12. Довідка Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області від 07 вересня 2020 року №вих.03-27/64, відповідно до якої ОСОБА_7 знаходилась на обліку в УПСЗН Прилуцької міської ради і отримувала допомогу на одну дитину одиноким матерям за період з січня 2018 року по травень 2018 року щомісячно в розмірі 1 860 грн. Всього 9 300 грн. (а.с.82).
3.8.13. Постанова про отримання зразків для експертизи від 11.09.2020, відповідно до якої встановлено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №42019271210000095 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, слідчим постановлено відібрати експериментальні зразки підпису ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.75).
3.8.14. Письмова заява ОСОБА_7 від 11.09.2020, відповідно до якої ОСОБА_7 відмовилася від надання зразків підпису та почерку для почеркознавчої експертизи (а.с.74).
3.8.15. Довідка Прилуцької гімназії №1 ім.Георгія Вороного від 02.10.2020 за №1.45/107, відповідної до якої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був зарахований до 1 класу гімназії в 2015 році (наказ гімназії №18 від 01.09.2015). Мати ОСОБА_7 . Місце проживання дитини: с. Сухополова (відповідно до наданої інформації матір`ю). Відомостей про батька мати не надала (а.с.83-84).
3.8.16. Копії Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17.08.2007 (справа №2-1130/2007), Свідоцтва про розірвання шлюбу від 12.09.2007 серії НОМЕР_2 та повторне Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , відповідно до якого шлюб між ОСОБА_21 та ОСОБА_7 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис від 12.09.2007 (а.с.89-91).
3.8.17. Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду від 26.06.2008 у справі №2-1061/08, відповідно до якого було задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_21 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, на користь ОСОБА_7 , починаючи з 28 травня 2008 року. Рішення набрало законної сили 08.07.2008 (а.с.88).
3.8.18. Згідно платіжного доручення №36 від 2020 року, із ОСОБА_7 в ході виконавчого провадження, стягнуто борг в розмірі 7 440 грн. на користь управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради (компенсація виплат до догляду) (т.1, а.с.30).
3.8.19. Згідно довідки КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради від 14.04.2020 за №4724, Прилуцький наркодиспансер повідомив, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , на диспансерному обліку не числиться і за медичною допомогою не зверталась (т.2, а.с.36).
3.8.20. Відповідно до довідки КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» від 15.04.2020 за №105, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , на обліку у психіатра не перебуває (т.2, а.с.37).
3.8.21. Згідно довідок характеристик Комітету самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону від 16.04.2020 за №1071 та Сухополов`янської сільської ради, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , на даний період не проживає. ОСОБА_7 проживає в с. Сухополова, одружена. Проживає разом з чоловіком та сином. Домогосподарка (т.2, а.с.29,30).
3.9. Як вбачається з Протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 16.09.2020, слідчий Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_24 надала підозрюваній ОСОБА_7 , яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, у приміщенні слідчого відділення доступ до речових доказів та матеріалів досудового розслідування №42019271210000095. Ознайомлення ОСОБА_7 з матеріалами досудового розслідування та речовими доказами проводилось у приміщенні слідчого відділення в період з «12» год. 08 хв. 16.09.2020 до «___» __________.
При цьому, маються наступні відомості: ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 відмовились від ознайомлення з матеріалами в присутності понятих (т.1 а.с.87).
3.9.1. Відповідно до наданого стороною обвинувачення відеозапису вказаних подій, ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 були зупинені слідчою при виході з приміщення поліції. Слідчим було запропоновано отримати обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування та цивільний позов. Захисник відмовився від отримання, вказавши, що 16.09.2020 о 12 год. 08 хв. сторона захисту почала ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування. Вони не ознайомилися в повному обсязі з усіма матеріалами досудового розслідування. Мають намір подати клопотання слідчому. Оскільки, достатнього часу для ознайомлення в повному обсязі стороні захисту не надано, вручення обвинувального акту о 13 год. 03 хв. 16.09.2020, є передчасним та порушує їх права. Слідча вказала, що матеріали досудового розслідування їм відправлено 15.09.2020 Новою поштою.
IV. Оцінка Суду.
4.1. Відповідно до вимог статей 2, 7, 17, 22, 23, 84, 86, 89, 91, 92 та 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору його належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
4.2. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається виключно на сторону обвинувачення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
4.3. Суд виходить із того, що постановлення обвинувального вироку можливе лише за умови, коли вина особи доведена належними, допустимими, достовірними та взаємопов`язаними доказами поза розумним сумнівом. Недоведеність хоча б однієї із обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення виключає можливість ухвалення обвинувального вироку.
4.4. Передусім суд вважає за необхідне надати оцінку доводам сторони захисту щодо недопустимості доказів у зв`язку з порушенням вимог статті 290 КПК України.
4.4.1. Як убачається із протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 16.09.2020, ознайомлення підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника з матеріалами кримінального провадження розпочалося о 12 годині 08 хвилин. Водночас у протоколі не зазначено часу закінчення ознайомлення, а міститься лише запис слідчого про відмову сторони захисту від ознайомлення та підписання протоколу.
4.4.2. Разом із тим досліджений судом відеозапис зазначеної процесуальної дії свідчить про інші фактичні обставини.
4.4.3. Із відеозапису вбачається, що захисник та підозрювана після виготовлення фотокопій частини матеріалів кримінального провадження повідомили слідчого про намір ознайомитися зі зробленими копіями та продовжити ознайомлення з матеріалами. Під час вручення обвинувального акта захисник прямо зазначив, що сторона захисту ще не завершила ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим вручення обвинувального акта є передчасним.
4.4.4. Таким чином, сам по собі запис у протоколі про відмову від ознайомлення не підтверджує фактичної відмови сторони захисту від реалізації права, передбаченого статтею 290 КПК України, оскільки спростовується дослідженим судом технічним записом.
4.4.5. Крім того, матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про те, що слідчий або прокурор зверталися до слідчого судді із клопотанням про встановлення строку для ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування у випадку, якщо вони вважали, що сторона захисту зволікає із таким ознайомленням.
4.4.6. За таких обставин суд доходить висновку, що органом досудового розслідування було порушено встановлений кримінальним процесуальним законом порядок завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів стороні захисту.
4.5. Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 12 серпня 2020 року Прилуцьким міськрайонним судом було постановлено ухвалу про повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_7 для його внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінально процесуального кодексу України. З 01.07.2020 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України перестало бути злочином та відноситься до категорії кримінальних проступків.
4.5.1. Проте, як вбачається з Постанови про продовження строку дізнання від 28.08.2020, продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні. Продовження мотивовано тим, що 27.08.2020 ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального проступку не визнала та на підставі ст. 63 Конституції України, відмовилася надавати покази. Тому, для проведення слідчих та процесуальних дій потрібен додатковий час.
4.5.2. Так, 11.09.2020 ухвалено постанову про отримання зразків для експертизи.
4.5.3. 11.09.2020 відповідно до Протоколу тимчасового доступу до речей та документів (в порядку ст.ст.159-166 КПК України), слідчим на підставі ухвали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду від 10.09.2020 у провадженні №1-кс/742/797/20 (єдиний унікальний №742/2454/19) вилучено в Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області особову справу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 №602592, №407558, №406599, №443187 (а.с.76-81).
4.5.4. Суд зазначає, що відповідно до ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 12.08.2020 обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні було повернуто прокурору для приведення його у відповідність до вимог КПК України.
4.5.5. З урахуванням положень ст. 291, 314 КПК України, повернення обвинувального акта означає необхідність усунення його недоліків у межах уже сформульованого обвинувачення та не передбачає можливості фактичного формування нового обсягу обвинувачення або розширення предмета доказування поза межами судового рішення про повернення обвинувального акта.
4.5.6. Суд встановив, що після 12.08.2020 стороною обвинувачення здійснювалися процесуальні дії, пов`язані з продовженням строків дізнання, отриманням зразків для експертизи та тимчасовим доступом до речей і документів, що виходили за межі усунення недоліків обвинувального акта та фактично становили продовження досудового розслідування в оновленій процесуальній формі.
4.5.7 Такі дії, вчинені поза процесуальними межами, визначеними ухвалою суду про повернення обвинувального акта, суд оцінює як такі, що не відповідають вимогам кримінального процесуального закону в частині належної процесуальної форми формування обвинувачення.
4.6. Разом із тим самі по собі вищезгадані порушення не звільняють суд від обов`язку надати оцінку кожному доказу окремо та встановити, чи вплинуло воно на допустимість конкретних доказів та можливість їх використання під час судового розгляду.
4.7. Оцінюючи показання свідка ОСОБА_14 , суд зазначає, що остання не підтвердила обставин, викладених в обвинувальному акті.
4.7.1. Свідок повідомила лише про те, що двічі бачила обвинувачену разом із ОСОБА_25 та дитиною біля будинку по АДРЕСА_3 . Разом із тим вона прямо зазначила, що їй не відомо, чи проживали вони однією сім`єю, чи вели спільне господарство, хто є батьком дитини, а про їх спільне проживання вона лише чула від інших осіб.
4.7.2. Отже, показання свідка в цій частині є похідними від повідомлень невстановлених осіб, не ґрунтуються на її безпосередньому сприйнятті та не можуть підтверджувати обставини, що входять до предмета доказування.
4.8. Аналогічної оцінки суд доходить щодо показань свідка ОСОБА_16 , досліджених шляхом відтворення технічного запису судового засідання.
4.8.1. Свідок прямо зазначила, що особисто не чула від обвинуваченої про спільне проживання з ОСОБА_10 та про наявність спільної дитини, а відповідні відомості стали їй відомі виключно зі слів сусідів. Особисто вона лише бачила, що обвинувачена та ОСОБА_26 разом приїздили до сусіднього домоволодіння.
4.8.2. Таким чином, і ці показання не підтверджують факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства чи біологічного батьківства ОСОБА_10 .
4.9. Показання свідка ОСОБА_13 не лише не підтверджують обвинувачення, а навпаки його спростовують.
4.9.1. Свідок повідомила суду, що не знайома з ОСОБА_25 , не знає, де проживала обвинувачена, не знає, хто є батьком її дитини, та категорично заперечила надання слідчому тих відомостей, які викладені у протоколі її допиту.
4.9.2. Оскільки суд безпосередньо допитав цього свідка, саме показання, надані під час судового розгляду, є джерелом доказів у цьому кримінальному провадженні.
4.10. Показання представника потерпілого ОСОБА_6 підтверджують лише факт звернення ОСОБА_7 із заявою про призначення державної допомоги, зміст поданих документів, порядок призначення допомоги та суму здійснених виплат.
4.10.1. Разом із тим зазначені показання не підтверджують, що на момент подання заяви 29.01.2018 обвинувачена фактично проживала з ОСОБА_10 однією сім`єю або умисно повідомила орган соціального захисту неправдиві відомості.
4.10.2. Досліджені письмові докази, а саме особова справа, заява, декларація, довідка про склад сім`ї, рішення про призначення допомоги, довідки Управління праці та соціального захисту населення, свідоцтва про народження дитини та інші документи, підтверджують виключно факт звернення обвинуваченої за призначенням допомоги, склад поданих нею документів, а також факт отримання грошових коштів.
4.10.3. Разом із тим жоден із цих документів сам по собі не підтверджує, що викладені в заяві та декларації відомості були неправдивими саме на момент їх подання.
4.11. Особливо суд звертає увагу на те, що довідка характеристика комітету самоорганізації населення від 16.04.2020, у якій зазначено, що ОСОБА_7 не проживає по АДРЕСА_2 , складена більш ніж через два роки після подання заяви про призначення державної допомоги, а тому не може підтверджувати обставини, які існували станом на 29.01.2018.
Крім того, довідка Сухополов`янської сільської ради, у яких зазначено, що ОСОБА_7 проживає у с. Сухополова разом із чоловіком та сином, не містить відомостей про дату фактичного проживання сім`ї за цією адресою, та не підтверджує спільного проживання із ОСОБА_10 , і не свідчить про наявність між ними сімейних відносин
4.12. Так само довідка Прилуцької гімназії про зазначення матір`ю місця проживання дитини у с. Сухополова не містить відомостей про дату фактичного проживання сім`ї за цією адресою, не підтверджує спільного проживання із ОСОБА_10 та не свідчить про наявність між ними сімейних відносин.
4.13. Суд також бере до уваги, що органом досудового розслідування не здобуто жодного безпосереднього доказу ведення ОСОБА_7 та ОСОБА_10 спільного господарства, не допитано осіб, які могли б підтвердити зазначені обставини з власного сприйняття, не досліджено документів щодо спільного бюджету, спільного майна, реєстрації місця проживання, спільних витрат чи інших об`єктивних даних, які б свідчили про існування сімейних відносин саме на час звернення за призначенням допомоги.
Навіть факт проживання чоловіка і жінки за однією адресою, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.
4.14. Крім того, стороною обвинувачення не подано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував біологічне батьківство ОСОБА_10 щодо сина обвинуваченої. Сам факт внесення відомостей про батька до актового запису про народження відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України не підтверджує походження дитини від конкретної особи та не може бути використаний як доказ такого походження.
4.15. Оцінивши всі досліджені докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вони не утворюють єдиної, логічної, несуперечливої системи доказів, яка б беззаперечно підтверджувала факт умисного повідомлення обвинуваченою неправдивих відомостей з метою заволодіння бюджетними коштами.
4.16. Фактично висновок сторони обвинувачення ґрунтується на припущенні про те, що обвинувачена проживала однією сім`єю з ОСОБА_10 , тоді як належних, допустимих та достовірних доказів цієї обставини суду не надано.
4.17. За таких обставин суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом ні об`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення, ні наявності у ОСОБА_7 прямого умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману. Відтак, відповідно до вимог статей 17, 91, 92 та 373 КПК України, усі сумніви щодо доведеності винуватості обвинуваченої підлягають тлумаченню на її користь, що є підставою для ухвалення виправдувального вироку.
4.18. Суд зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судових засіданнях в рамках кримінального процесуального закону, проте сторона обвинувачення не надала суду достатніх, вагомих та допустимих доказів, які б у своїй сукупності доводили винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй протиправного діяння.
4.19. Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
4.20. У пункті 146 справи «Барбера, Мессеге и Джабардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
4.21. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів – це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
4.22. Суд обмежений у праві збору доказів вини обвинуваченої за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальне провадження і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.
Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів у вироку є виключною компетенцією суду, який постановив вирок.
Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Отже, провівши судове слідство у відповідності до положень ч.1 ст. 337 КПК України, згідно яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дослідивши докази сторони обвинувачення та докази сторони захисту, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченої ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а відтак обвинувачена підлягає виправданню, відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України.
V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішує суд при ухваленні вироку.
Питання про речові докази по справі, повинно бути вирішено за правилами ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Відтак, у зв`язку із виправданням ОСОБА_7 , за відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення, та враховуючи позицію прокурора, поданий прокурором у кримінальному провадженні цивільний позов про стягнення з обвинуваченої на користь держави в особі Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради 1 860 грн. шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, необхідно залишити без розгляду.
Оскільки, запобіжний захід відносно обвинуваченої в ході досудового розслідування не обирався, суд не вбачає підстав і потреби в застосовуванні відносно неї запобіжного заходу на цьому етапі судового розгляду.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ :
ОСОБА_7  визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 190 КК України та виправдати, у зв`язку з недоведеністю в її діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід до  ОСОБА_7 - не застосовувати.
Цивільний позов поданий прокурором у кримінальному провадженні про стягнення з  ОСОБА_7 на користь держави в особі Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради 1 860 грн. шкоди, завданої кримінальним правопорушенням – залишити без розгляду.
Речові докази: особову справу №406599, 4431870 о/м, 602592, 407558 ОСОБА_7 , яку було вилучено у ПСЗН Прилуцької міської ради (Чернігівська область, м. Прилуки, вул.Київська, буд. 281) – залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня проголошення даного вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченій, прокурорута направити потерпілій.

Суддя ОСОБА_27