ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року
м. Харків
справа № 638/2245/19
провадження № 22-ц/818/3974/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Мальованого Ю.М., Яцини В.Б., 
за участю секретаря – Муренченко С.А.,
учасники справи:
заявник - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В., 
заінтересовані особи – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Лисенка Андрія Олександровича, на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2026 року в складі судді Савченка Д.М.
в с т а н о в и в:

У березні 2026 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи.
Заява мотивована тим, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № №8005239, де боржником є ОСОБА_1 . Під час виконання вказаного виконавчого документа встановлено, що вжиті виконавцем заходи щодо звернення стягнення на рухоме майно боржника не призвели до очікуваного результату у вигляді повного та фактичного виконання боржником вимог виконавчого документа, а в діях боржника вбачаються ознаки ухилення від виконання обов`язків, покладених на нього законом, у зв`язку з чим виникла необхідність звернутись до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння, з метою пошуку та звернення стягнення на рухоме майно боржника, яке не підлягає державній реєстрації.
Просив постановити вмотивоване рішення про примусове проникнення до майна боржника:
до квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;
земельної ділянки об`єкт речових прав 55753063251 земельна ділянка 6325157900:00:023:0027 Площа (га): 0.1 для індивідуального садівництва АДРЕСА_2 Актуальна інформація про речове право Номер відомостей про речове право: 884125 Тип речового права: право власності Дата, час державної реєстрації: 08.05.2013 10:44:40 Державний реєстратор: приватний нотаріус Гаража Н.П., Харківський районний нотаріальний округ, Харківська обл. Підстава внесення запису: Документи, подані для державної реєстрації: Розмір частки: Власники: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 2162803 від 08.05.2013 10:47:57, приватний нотаріус Гаража Наталія Петрівна, Харківський районний нотаріальний округ, Харківська обл. договір купівлі-продажу, серія та номер: 1488, виданий 08.05.2013, видавник: Приватний нотаріус ХРНО Гаража Н.П., ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2026 року подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. про примусове проникнення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи – задоволено, надано дозвіл на примусове проникнення приватного виконавця Близнюкова Ю.В.: до квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, об`єкт речових прав 55753063251, кадастровий номер 6325157900:00:023:0027 Площа (га): 0.1 для індивідуального садівництва Харківська обл., Харківський р., смт. Пісочин, вулиця Гастелло, земельна ділянка 18 Актуальна інформація про речове право Номер відомостей про речове право: 884125 Тип речового права: право власності Дата, час державної реєстрації: 08.05.2013 10:44:40 Державний реєстратор: приватний нотаріус Гаража Наталія Петрівна, Харківський районний нотаріальний округ, Харківська обл. Підстава внесення запису: Документи, подані для державної реєстрації: Розмір частки: Власники: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 2162803 від 08.05.2013 10:47:57, приватний нотаріус Гаража Наталія Петрівна, Харківський районний нотаріальний округ, Харківська обл. договір купівлі-продажу, серія та номер: 1488, виданий 08.05.2013, видавник: Приватний нотаріус ХРНО Гаража Н.П.; з метою вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №8005239.
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та відмовити приватному виконавцю у задоволенні подання.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з матеріалів справи не вбачається, що боржник умисно ухиляється від виконання судового рішення, та що йому взагалі відомо про відкриття виконавчого провадження. Він копію постанов про відкриття виконавчого провадження та будь-яких інших документів щодо примусового виконання судового наказу не отримував. Доказів того, що боржник був належним чином повідомлений та обізнаний про наявність виконавчого провадження матеріали справи не містять та відповідно у зв`язку з цим, боржник і не подав декларацію про доходи та майно. 
Зазначив, що матеріали справи не містять доказів направлення боржнику вимоги про явку до приватного виконавця з метою здійснення заходів щодо примусового виконання рішення суду. Акт приватного виконавця від 24.03.2024 про те, що нібито боржник не надав йому допуск для проведення виконавчих дій до земельної ділянки та до квартири, складений самим виконавцем без участі понятих та боржника, не є належним доказом умисного вчинення боржником перешкод у здійсненні відповідних виконавчих дій. За таких умов доводи приватного виконавця щодо ухилення боржника від добровільного виконання рішення суду, є необґрунтованими, не підтверджуються належними та достатніми доказами.
Посилався на те, що з поданих матеріалів не вбачається, що приватним виконавцем вжито всі заходи в рамках цього виконавчого провадження, які передбачені ЗУ «Про виконавче провадження». Приватним виконавцем не зазначено чи виявлені відкриті на ім`я боржника банківські рахунки та чи накладено арешт на кошти, що наявні на них, в межах суми стягнення. Відомостей щодо звернення стягнення на кошти, що перебувають на банківських рахунках боржника, до матеріалів справи також не надано.
Вказав, що до матеріали справи приватним виконавцем не надано доказів того, що квартира, до якої останній просить надати дозвіл на примусове проникнення, перебуває у власності боржника. Відомості про те, що боржник користується зазначеним вище житлом та фактично у ньому проживає також відсутні. Суд не встановив належним чином, кому саме належить зазначене житло, та фактично надав дозвіл на доступ до квартири, що не є власністю боржника та в якій він не проживає та якою не користується. Водночас, дана квартира є власністю іншої особи - ОСОБА_3 . Зазначив, що у вказаній квартирі боржник не проживає та не користується нею.
Вважав, що суд надав дозвіл на примусове проникнення до квартири без достатньої на то правової підстави, не перевірив чи проживає в ній боржник та чи належить зазначена квартира боржнику так само, як і не перевірив це приватний виконавець, який має безпосередній доступ до реєстру нерухомості та може отримати відповідну інформацію самостійно. Судом першої інстанції не враховано, що з 24.02.2022 року по теперішній час в Україні діє воєнний стан, а приватним виконавцем не здійснено заходів для з`ясування питання про можливе переміщення боржника та реєстрації її як внутрішньо переміщеної особи, або можливого перетину кордону.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу суду – скасувати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. перебуває зведене виконавче провадження №80052391, відкрите на підставі виконавчих листів № 638/2245/19 виданих 26.11.2025 Харківський районний суд Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 1 854 952,00 грн, судового збору в сумі 9989,20 грн, а також витрат на правову допомогу в сумі 15000 грн.
Постановами приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 21.01.2026 відкрито виконавчі провадження ВП № 80052159, 80052312.
З виконавчих листів № 638/2245/19 виданих 26.11.2025 Харківський районний суд Харківської області вбачається, що адреса боржника ОСОБА_1 вказана як: АДРЕСА_1 .
З наданого приватним виконавцем ярлика з трек-номером поштового відправлення R067085384659 вбачається, що ОСОБА_1 направлено «про відкриття виконавчого провадження» на адресу: 62402, Рай-Оленівка, вул. Санаторна, 5, 45.
З відповіді на запит до ПФУ про осіб-боржників від 21.03.2026 вбачається, що 3-особу знайдено в РЗО, але відсутні дані про отримання доходу.
З відповіді на запит про зареєстровані за боржником транспортні засобі від 20.03.2026 вбачається, що в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 469487324 від 23.03.2024, за ОСОБА_1 з 08.05.2013 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 6325157900:010:023:0027, цільове призначення для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
24.03.2026 приватним виконавцем складено акт АСВП № 80052391 про те, що виконавцю не було надано допуск для проведення виконавчих дій до квартири, за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер 6325157900:010:023:0027.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.
Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
Як зазначено у статті 30 Конституції України, статті 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.
Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
Частиною першою статті 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.
Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.
Саме такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/41727/19-ц (провадження № 61-19942св19).
Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 678/282/16-ц, право виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань. При цьому, відповідно до діючого законодавства у поданні про примусове проникнення до житла особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність такого майна у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення.
Виходячи з викладеного, для надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частино першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
У частині першій статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Відправлення постанов про відкриття виконавчих проваджень за адресою, яка була вказана у виконавчих листах, свідчить про належне повідомлення боржника щодо примусового виконання рішень (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2025 року в справі № 757/38861/20).
Виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечить частині першій статті 28 Закону № 1404-VIII, згідно з якою копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року в справі № 643/8028/15, від 18 березня 2021 року в справі № 520/10954/15-ц, від 27 листопада 2024 року в справі № 457/227/16-ц, від 17 листопада 2025 року в справі № 357/2297/23 та інших.
У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 560/6452/22 зазначено, що законодавством на державного виконавця покладено обов`язок надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Це зумовлено тим, що сторона виконавчого провадження має право знати про дії, що вчиняються державним виконавцем під час виконання функцій покладених законом на останніх. Така вимога закону обумовлена, зокрема, тим, що для вчинення добровільного виконання рішення суду боржнику необхідно знати про строки, протягом яких він може виконати зобов`язання добровільно, не чекаючи при цьому вжиття виконавцем заходів щодо стягнення у примусовому порядку.
Відсутність доказів направлення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інших постанов, прийнятих державним виконавцем у межах виконавчого провадження з метою виконання судового рішення боржнику свідчить про порушення прав останнього бути обізнаним про хід виконавчого провадження та на здійснення своєчасних процесуальних заходів для запобігання порушенню його прав та охоронюваних законом інтересів (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 380/9077/22).
Матеріали справи свідчать про те, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. перебуває зведене виконавче провадження №80052391, відкрите на підставі виконавчих листів № 638/2245/19 виданих 26.11.2025 Харківський районний суд Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 1 854 952,00 грн, судового збору в сумі 9989,20 грн, а також витрат на правову допомогу в сумі 15000 грн.
У виконавчих листах № 638/2245/19 виданих 26.11.2025 Харківським районним судом Харківської області адресу боржника ОСОБА_1 вказано як: АДРЕСА_1 .
Однак, приватний виконавець направив копії постанов про відкриття виконавчого провадження на адресу: 62402, Рай-Оленівка, вул. Санаторна, 5, 45, тобто на іншу адресу, аніж та, яка вказана у виконавчих листах.
Таким чином приватним виконавцем до подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи не надано належних доказів обізнаності боржника ОСОБА_1 про відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчих листів, виданих 26.11.2025 Харківський районний суд Харківської області по справі № 638/2245/19.

Виходячи з наведеного, твердження приватного виконавця щодо обізнаності боржника ОСОБА_1 про наявність відкритого виконавчого провадження, спростовується встановленими судом обставинами справи.
Також, матеріали справи хоча і містять складений акт приватного виконавця від 24.03.2026 , однак не містять доказів про те, що боржник ОСОБА_1 був обізнаний про намір приватного виконавця вчинити відповідні виконавчі дії, оскільки не надано доказів того, що боржник був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення виконавчих дій, та мав знаходитись за відповідною адресою у визначений виконавцем час.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що боржник перешкоджав приватному виконавцю у вчиненні виконавчих дій, приховував майно або вчиняв інші дії щодо умисного ухилення від виконання судового рішення.
Установивши, що приватним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним у здійсненні виконавчих дій, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи.
Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо задоволення подання, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 665,60 грн підлягає стягненню з приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. на користь ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Лисенка Андрія Олександровича, – задовольнити.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2026 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи – залишити без задоволення.
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 665,60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина