ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 676/5643/25
Провадження № 22-ц/820/1493/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Костенка А.М.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Пилипенко І.О. від 13 квітня 2026 року.
Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ТОВ «Фінпром маркет», звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувало, що 18.11.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у кредит №76974622, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 9500 грн. строком на 30 днів з 18.11.2023 року по 17.12.2023 року зі сплатою процентів у розмірі 2,5%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту. Договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, кредитор надав відповідачу 9500 грн. шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 . 
Відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, заборгованість за основаною сумою боргу складає 9500 грн. 
26.06.2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу №26/06/25, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, в тому числі за договором про надання коштів у кредит №76974622 від 18.11.2023 року. Відповідно до реєстру прав вимог №27/06/25 від 27.06.2025 року до договору факторингу ТОВ «Фінпром маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9500 грн.
Тому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту №76974622 від 17.12.2023 року в розмірі 9500 грн., судовий збір 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2026 року у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту - відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінпром маркет» просить рішення суду скасувати як незаконне та задовольнити позов. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності доказів перерахування коштів на виконання умов договору позики. Цей висновок спростовується наявними в матеріалах справи доказами - в матеріалах справи міститься електронна платіжна інструкція, підписана ЕЦП платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес») про перерахування коштів на банківську картку відповідача, яка зазначена у довідці платіжної установи № КД-000036535/ТНПП від 10.07.2025 року, листі позикодавця № 24/12/24-51 від 24.12.2024 року та повідомленнях АТ «Універсал Банк» № БТ/Е-20055 від 04.12.2025 року та №БТ/Е-20347 від 05.12.2025 року. 
Відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі і мав змогу надати виписку з свого рахунку в підтвердження зарахування або незарахування коштів від позикодавця на виконання укладеного договору позики.
Згідно повідомлень АТ «Універсал Банк» № БТ/Е-20055 від 04.12.2025 року та №БТ/Е-20347 від 05.12.2025 року банківська картка № НОМЕР_2 була емітована Банком до рахунку НОМЕР_3 , яка була перевипущена на картку НОМЕР_4 та належить відповідачеві ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), з виписки по його картковому рахунку вбачається, що кошти в розмірі 9500 грн. зараховані на картку відповідача в день укладення договору. Відсутність інформації відправника обумовлена особливістю перерахування коштів, оскільки платіж проведено не по банківським реквізитам/рахункам відповідача, а через платіжну систему на номер картки відповідача.

У відзиві ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, рішення суду без змін. Вказує, що доводи апелянта щодо можливості відповідача надати суду виписку щодо зарахування або незарахування коштів є спробою перекласти обов`язок доказування на відповідача. Доводи апелянта спростовуються випискою АТ КБ «ПриватБанк», згідно якої по рахунку відповідача з 18.11.2023 року по 21.11.2023 року відсутній рух коштів, а згідно виписки АТ «Універсал Банк» за 18.11.2023 року не вказано найменування відправника коштів.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення.

Так, судом встановлено, що 18.11.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №76074622, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики.
Відповідно до п.п. 2.1-2.3 сума позики 9500 грн., строк позики 30 днів, момент зарахування оплати позики та процентів: зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця. Процентна ставка 2,5 % фіксована. Дата надання позики 18.11.2023 року, дата повернення позики - 17.12.2023 року, знижена процентна ставка у розмірі 2,5%, орієнтована загальна вартість позики 16625 грн.
У пункті 28 (реквізити сторін) договору позики №76074622 від 18.11.2023 року зазначені особисті анкетні дані відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспортні дані: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , номер платіжного засобу НОМЕР_1 , а також, що договір підписано ОСОБА_2 з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором «q7dwr54HNA».
Договір позики №76074622 від 18.11.2023 року підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «q7dwr54HNA», що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
Відповідно до довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 10.07.2025 року ОСОБА_1 18.11.2023 року на картку № НОМЕР_7 перераховано 9500 грн.
Згідно копії платіжної інструкції №ed4e6c2e-0dc7-45d2-a60a-2a8b63f4fd3d від 18.11.2023 року на платіжну картку № НОМЕР_7 здійснена транзакція та зараховано кошти в сумі 9500 грн.
26 червня 2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (фактор) та ТОВ «Фінпром Маркет» (клієнт) уклали договір факторингу №26/06/25, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №76074622 від 18.11.2025 року, укладеного з відповідачем.
Згідно з реєстром прав вимог №27/06/25 ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 на суму 9500 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту №76074622 від 18.11.2023 року заборгованість за основною сумою боргу становить 9500 грн.
Відповідно до інформації АТ КБ «Приватбанк» від 23.09.2025 року на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_8 . За період з 18.11.2023 року по 21.11.2023 року рух коштів відсутній.
Згідно інформації АТ «Універсал Банк» від 28.10.2025 року, 04.12.2025 року на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано платіжну карту № НОМЕР_2 . Вказана карта № НОМЕР_2 була емітована банком до рахунку НОМЕР_3 , яка була перевипущена на карту НОМЕР_9 . Згідно інформації про рух коштів по картці № НОМЕР_2 , яка в подальшому була перевипущена на карту № НОМЕР_9 (рахунок НОМЕР_3 ) 18.11.2023 року було зараховано 9500 грн. (операція PAY_TRMC_2). ПІБ/назву відправника за операцією PAY_TRMC_2 від 18.11.2023 року не вказано.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 9500 грн. за кредитним договором від 18.11.2023 року №76974622 - 18.11.2023 року дійсно було зараховано 9500 грн. на платіжну карту відповідача, проте відомості про відправника за цією операцією та призначення (підстави) платежу не вказано, тому в позові слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.
Проте з цими висновками не можна погодитися, зважаючи на таке.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до чч. 1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції правильно констатував, що 18.11.2023 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №76074622 в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи цього товариства. Для укладення договору ОСОБА_1 здійснив ідентифікацію в указаній системі та надав відповідь про прийняття пропозиції (оферти) ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Договір позики №76074622 від 18.11.2023 року підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором q7dwr54HNA. 
Отже, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін тощо.
Водночас, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо недоведеності отримання відповідачем кредитних коштів за цим договором.
Так, згідно з п. 28 договору позики №76974622 від 18.11.2023 року (юридичні адреси та реквізити сторін) номер рахунку позичальника вказаний НОМЕР_1 .
Дійсно, згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 12.09.2025 року №20.1.0.0.0/7-250915/98237-БТ на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту НОМЕР_8 , рух коштів за період 18.11.2023-21.11.2023 рр. відсутній.
Водночас листом від 28.10.2025 року №БТ/Е-16579 АТ «Універсал Банк» підтвердив, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 . Згідно виписки про рух коштів за вказаною карткою 18.11.2023 року о 18.00 год. зараховано 9500 грн. 
Ці дані узгоджуються з наданою позивачем копією платіжної інструкції ed4e6c2e-0dc7-45d2-a60a-2a8b63f4fd3d про зарахування 9500 грн. 18.11.2023 року на картку отримувача №5375411424653835 та довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» №КД-000036535/ТНПП від 10.07.2025 року, якою ТОВ «ФК «Фінекспрес» підтвердив прийняття до виконання платіжної інструкції та завершення платіжної операції: дата 18.11.2023 року; номер платежу ed4e6c2e-0dc7-45d2-a60a-2a8b63f4fd3d; сума 9500 грн.; отримувач ОСОБА_1 - ЕПЗ номер НОМЕР_10 .
У виписці про рух коштів за вказаною карткою дійсно відсутні дані щодо відправника, призначення чи підстави платежу за цією операцією PAY_TRMC_2 від 18.11.2023 року, що й стало підставою для підмови у позові.
Проте судом першої інстанції не враховано, що перерахування коштів з банківського рахунку (IBAN) на банківську картку технічно неможливо ( платежі можливі з № IBAN на № IBAN, з № картки на № картки), а тому для здійснення перахунку з банківського рахунку IBAN на платіжну картку банку залучається платіжний посередник/ еквайрингова установа, що має відповідний ліцензійний вид діяльності, для здійснення платежів з IBAN на платіжну картку та навпаки. 
Діяльність еквайрингових установ регламентується постановами НБУ та Законом України «Про платіжні послуги». Таким посередником є ТОВ «ФК «Фінекспрес», тому у виписці про рух коштів за карткою № НОМЕР_2 відсутні відомості про відправника за операцією про перерахунок 9500 грн.

Порядок укладення договору, порядок створення та накладення електронних підписів сторонами визначено пунктами 20-22 договору позики №76974622 від 18.11.2023 року - договір укладається у виді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями; договір підписується електронним підписом Позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов Позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням-пропозицією укласти Договір; на вказану позичальником електронну пошту надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання договору, що згенерований під час проходження Позичальником укладення договору; позичальник підписує в ІТС електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором, що свідчить про укладення договору. Позичальник ідентифікований та верифікований за допомогою Системи BankID НБУ.
Як встановлено апеляційним судом з довідки про ідентифікацію (а.с. 20), ідентифікація клієнта ОСОБА_1 за посередництвом системи BankID НБУ (monobank) здійснена 18.11.2023 року о 17.28 год.
18.11.2023 року о 17.37 год. ОСОБА_1 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1  відправлено одноразовий ідентифікатор q7dwr54HNA, яким останній підписав договір позики. Електронна печатка позикодавця накладена 18.11.2023 року о 17.37 год. (електронна позначка часу).
Така послідовність та хронологія дій узгоджується з п.п. 20-22 договору позики.
Тобто, на карту № НОМЕР_9 (перевипущена після картки № НОМЕР_2 , рахунок НОМЕР_3 ) кошти в сумі 9500 грн. зараховано 18.11.2023 року о 18.00 год., безпосередньо (через 20 хвилин) після укладення договору позики №76974622 від 18.11.2023 року. 
Суд першої інстанції всупереч ст. 89 ЦПК України не дав належної оцінки допустимості, достовірності кожного представленого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних доказів у їх сукупності, що  цілком узгоджуються між собою та підтверджують отримання відповідачем ОСОБА_1 коштів за договором позики № 76074622 від 18.11.2023 року безпосередньо після укладення електронного договору позики.

Водночас судом не враховано, що саме відповідач, заперечуючи факт отримання коштів за цим договором позики, мав довести достатніми та допустимими доказами отримання ним вказаних коштів 9500 грн. з інших правових підстав від іншої особи-відправника, ніж за договором позики від 18.11.2023 року.
Відзив відповідача на позов, як і відзив на апеляційну скаргу, не містять жодних відомостей про іншу особу-відправника коштів, призначення чи підстави платежу за цією операцією PAY_TRMC_2 від 18.11.2023 року, відповідні докази не подавалися суду.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 02.10.2018 року (справа №910/18036/17), від 23.10.2019 року (справа № 917/1307/18) вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Суд першої інстанції не застосував такий підхід щодо оцінки доказів і помилково констатував недоведеність факту отримання відповідачем 9500 грн. кредитних коштів саме на підставі договору позики № 76074622 від 18.11.2023 року.
З врахуванням наведеного, оскаржуване рішення суду слід скасувати як необґрунтоване та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 

Згідно з ч. 1 ст. 15, ст. 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат.
За ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК).
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року, що укладений позивачем з адвокатом Ткаченко Ю.О., ордер, витяг з акту №16-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року, платіжну інструкцію переказу коштів згідно акту приймання-передачі №16-П.
Згідно з витягом з Акту №16-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року вартість послуг адвоката складає 3500 грн. (вивчення наявних документів, їх аналіз, визначення правової позиції, аналіз судової практики, збір доказів, підготовка та складання позовної заяви).
Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивач в позовній заяві навів витрати понесені на професійну правничу допомогу у цій справі, проте відповідач не заявляв про неспівмірність понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а тому відсутні процесуальні підстави для зменшення цих витрат.
Тому відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України з врахуванням задоволення позову та апеляційної скарги, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром маркет» 5922,40 грн. понесених судових витрат в суді І інстанції (судовий збір за подачу позовної заяви 2422,40 грн. та 3500 грн. понесених витрат на правничу допомогу), а також 3633,60 грн. понесених витрат за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» задовольнити.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (місцезнаходження: Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, 31/33, ЄДРПОУ 43311346) 9500 грн. заборгованості за договором позики № 76074622 від 18.11.2023 року та 9556 грн. понесених судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 06 липня 2026 року.

Судді         Л.М. Грох

Т.О. Янчук

А.М. Костенко