Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року № 520/5120/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії № 203950010230 від 28.01.2026 року Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 06.03.1981 року по 06.08.1985 рік, з 15.05.1990 року по 25.06.1990 рік, з 01.01.2003 року по 31.05.2003 рік згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.08.1985 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 20.01.2026 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення про відмову у призначенні пенсії № 203950010230 від 28.01.2026 року Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.
Відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до суду не надійшов.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач звернулась до пенсійного органу із заявою від 20.01.2026 року про призначення пенсії за віком.
Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Черкаській області прийнято рішення № 203950010230 від 28.01.2026 року, яким відмовлено у призначенні пенсії та віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У вищевказаному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки від 06.08.1985 НОМЕР_1 : з 06.03.1981 по 06.08.1988 та довідки від 24.05.2024 № 236/07-05, оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум, з 15.05.1990 по 25.06.1990, оскільки не надано документи для підтвердження стажу, з 01.01.2003 по 31.05.2003, оскільки відсутні відомості в Індивідуальних відомостях про застраховану скобу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване рішення, звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до Преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон України № 1058) цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Згідно з ч.1 ст.26 Закону України № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Черкаській області прийнято рішення № 203950010230 від 28.01.2026 року, яким відмовлено у призначенні пенсії та віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У вищевказаному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки від 06.08.1985 НОМЕР_1 : з 06.03.1981 по 06.08.1988 та довідки від 24.05.2024 № 236/07-05, оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум.
Суд зазначає, що позивач не може відповідати за правильність, повноту оформлення, порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини особи, яка здійснює таке оформлення. Відповідно, зазначене не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Суд зазначає, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на особисті права позивача.
Зазначена позиція узгоджується із висновками Верхового Суду, викладеними у постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також, в оскаржуваному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки від 06.08.1985 НОМЕР_1 : з 15.05.1990 по 25.06.1990, оскільки не надано документи для підтвердження стажу.
При цьому, записи у трудовій книжці позивача містять інформацію щодо періоду трудової діяльності позивача з 15.05.1990 по 25.06.1990.
Проте, відповідачем не надано оцінки вказаним обставинам та не доведено невідповідності вказаних записів у трудовій книжці позивача.
Крім того, в оскаржуваному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки від 06.08.1985 НОМЕР_1 з 01.01.2003 по 31.05.2003, оскільки відсутні відомості в Індивідуальних відомостях про застраховану скобу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 по справі №316/1392/16-а зазначив, що за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним судому постанові від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а(2а/208/245/16), від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а та від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Згідно із частиною 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже, пенсійний орган в силу діючого законодавства наділений повноваженнями вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідачем не надано до суду доказів вчинення ним дій щодо перевірки записів у трудовій книжці позивача.
Так, органом пенсійного фонду не вчинено заходів, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для з`ясування обставин наявності у позивача необхідного стажу для призначення пенсії.
Більш того, пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень, не доведено невідповідність записів про періоди роботи в трудовій книжці позивача.
За таких обставин, пенсійним органом не здійснювалась перевірка, яка відноситься до його повноважень, на відповідність дотримання умов, передбачених чинними положеннями Закону для призначення позивачу пенсії за віком.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, рішення № 203950010230 від 28.01.2026 року Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на те, що відповідачем неналежним чином розглянуто заяву позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 20.01.2026, з урахуванням висновків суду.
Враховуючи те, що заяву позивача та додані документи не було розглянуто належним чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 06.03.1981 року по 06.08.1985 рік, з 15.05.1990 року по 25.06.1990 рік, з 01.01.2003 року по 31.05.2003 рік згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.08.1985 року, є зверненими на майбутнє та не підлягають задоволенню.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
З огляду на викладене, суд не вирішує питання про судові витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення № 203950010230 від 28.01.2026 року Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 20.01.2026, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18008, код ЄДРПОУ 21366538) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.