ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/30967/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Шлай А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 (суддя суду першої інстанції Юрков Е.О.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/30967/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, 
УСТАНОВИВ:
27.10.2025 ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати противоправним і скасувати Рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській від 30.01.2025 р. №1201110100016428 про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 (три) року громадянину республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем при прийнятті оскарженого рішення не дотримано принципу пропорційності. Який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів Позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для Позивача за відсутності будь-якої вини останнього.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням віл 29.12.2025 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнав противоправним і скасував Рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській від 30.01.2025 р. №1201110100016428 про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 (три) року громадянину республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДМС в Дніпропетровській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на час прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в Єдиному реєстрі боржників наявні три записи про виконавчі провадження у відношенні ОСОБА_1 . Тобто, відомості про іноземця не були виключені з Єдиного реєстру боржників, що є підставою вважати, що на день винесення рішення про заборону в`їзду в Україну від 30.01.2025 року №1201110100016428 ГУ ДМС у Дніпропетровській області у іноземця було наявне невиконане зобов`язання перед державою, а саме: невиконання позивачем рішення державного органу, уповноваженого накладати адміністративні стягнення. Таким чином рішення від 30.01.2025 №1201110100016428 про заборону в`їзду в Україну є законним та обґрунтованим, а тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 – відсутні.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує про безпідставність доводів скарги та просить апеляційну скаргу – залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Республіки Узбекистан, з вересня 2019 року перебуває на території України та неодноразово був документований посвідками на тимчасове проживання, спочатку у зв`язку із навчанням на території України, а в подальшому у зв`язку із укладенням у липні 2023 року шлюбу з громадянкою України – ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
У зв`язку із укладенням шлюбу позивач звернувся до УДМС у Миколаївській області та отримав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 від 19.01.2024р., що видана органом - 4801 (УДМС у Миколаївській області), строком дії до 19.01.2025р.
23 грудня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській для продовження дії / отримання нової посвідки на тимчасове проживання.
Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 13 січня 2025 року №12031400000725 позивачеві було відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 3 пункту 61 Порядку №322 (дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію).
28.01.2025 до ГУ ДМС у Дніпропетровській області повторно звернувся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою-анкетою № 105155394 про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 від 19.01.2024. у зв`язку із закінченням строку її дії.
07.02.2025 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 12031300024226 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп. 2, 11 п. 61 Порядку № 322 (за результатами перевірки виявлено, що у відношенні іноземця діє рішення ГУ ДМС у Дніпропетровській області про заборону в`їзду в Україну, посвідка на тимчасове проживання, яка підлягає обміну, скасована УДМС у Миколаївській області.
16.01.2025 за вх. № 605/1/1201-25 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надійшло подання Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП № 280/41/19-2025 від 08.01.2025 про прийняття рішення згідно чинного законодавства України в якому зазначено наступне, а саме: “Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП здійснюється комплекс організаційно-правових заходів, спрямованих на нейтралізацію протиправної діяльності іноземців та осіб без громадянства на території України, які дестабілізують криміногенну обстановку в Україні, порушують публічну безпеку і порядок, систематично порушують адміністративне законодавство України та ухиляються від виконання постанов про накладення адміністративних стягнень.
У ході здійснення аналітичних заходів працівниками управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції встановлено, що громадянин Республіки Узбекістан ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 1 листопада 2024 року по 30 листопада 2024 року неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення, а саме:
- за ч.І cm. 122 КУпАП (постанова серії ЕНА №34 7232 7 від 13.11.2024);
- за ч.І cm. 126 КУпАП (постанова серії ЕНА №3522891 від 21.11.2024).
З метою здійснення контролю за повнотою сплати адміністративних стягнень, у відповідності до вимог cm. 305 КУпАП та дотримання законодавства України було встановлено, що громадянин Республіки Узбекістан ОСОБА_6 , не сплатив штраф за вказаними постановами у відповідності до вимог cm.307 КУпАП, тобто, має невиконані майнові зобов ’язання перед державою.
Згідно до статті 16 КУпАП та розділу XI Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, іноземці та особи без громадянства, які не мають дипломатичного імунітету, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.
Ураховуючи викладене та беручи до уваги те, що громадянин Республіки Узбекістан ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , своїми діями вчинив адміністративні порушення та ухилився від виконання покладених на нього зобов`язань перед державою, Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП, направляє інформацію для розгляду в межах компетенції та прийняття рішення згідно чинного законодавства”.
Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області здійснено перевірку відомостей, викладених в зазначеному поданні Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП, та встановлено, що під час свого перебування на території України, громадянин Республіки Узбекістан ОСОБА_1 , неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Станом на 30.01.2025 в Єдиному реєстрі боржників наявні три записи про наявність виконавчого провадження у відношенні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: № НОМЕР_3 (дата відкриття ВП 20.01.2025); №76868249 (дата відкриття ВП 21.01.2025); №76900970 (дата відкриття ВП 22.01.2025) за категорією стягнення - штрафи у сфері безпеки дорожнього руху у справах про адміністративні правопорушення.
30.01.2025 ГУ ДМС у Дніпропетровській області стосовно гр. Республіки Узбекистан ОСОБА_1 прийнято рішення №1201110100016428 про заборону в`їзду в Україну терміном на три роки на підставі листа відділу адміністративної практики УІІП в Дніпропетровській області ДПП №280/41/19-2025 від 08.01.2025р., в якому надано інформацію, що позивач не сплатив адміністративні штрафи за наступними постановами: ЕНА №3472327 від 13.11.2024 (ст.122 КУпАП); ЕНА №3522891 від 21.11.2024 (ч.І ст. 126 КУпАП) - порушення правил дорожнього руху. 
Підтвердження сплати штрафу у добровільному порядку позивачем не надавались до ГУ ДМС у Дніпропетровській області.
Відтак, позивач, не погодившись із прийнятим рішенням відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що дійсно на час прийняття оскаржуваного рішення про заборону в`їзду в Україну в Єдиному реєстрі боржників були наявні три записи про виконавчі провадження у відношенні ОСОБА_1 , а тому Відповідач діяв в межах наданих повноважень. Проте, згідно діючого законодавства України встановлення заборони щодо подальшого в`їзду іноземця в Україну на певний строк, при прийнятті рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, є виключно правом органів міграційної служби, а не обов`язком, порядок застосування якого регламентується статтею 13 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”. Суд дійшов висновку, що рішення Відповідача не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для Позивача та членів його сім`ї як відмова в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, так і відмова в наданні дозволу на імміграцію має наслідком повну зміну способу життя родини.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, на час прийняття рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання, визначався та встановлювався Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон №3773-VI).
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України “Про імміграцію” іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Згідно до вимог частини 3 статті 3 - Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Положеннями частини 1 статті 9 вищевказаного - Закону №3773-VI, встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.
Відповідно до частини 2 статті 9 - Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації.
Положеннями частини 3 статті 9 Закону №3773-VI, передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Згідно до частини 1 статті 16 Закону №3773-VI, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.
Відповідно до частини 2 статті 16 Закону №3773-VI, відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.
Положеннями частини 3 статті 5 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій, двадцятій і двадцять четвертій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.
Відповідно до пункту 18 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI, посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Положеннями частини 14 статті 5 Закону № 3773-VI визначено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України “Про міжнародне приватне право”.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 5-1 Закону №3773-VI, строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить в усіх інших випадках, визначених статтею 4 цього Закону (в тому числі, у випадку визначеному частиною 14 статті 4 цього Закону), - відповідно до поданих документів, але не більш як на один рік.
Порядок оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322 “Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання” (зі змінами та доповненнями).
Положеннями підпункту 3 пункту 7 зазначеного вище Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання передбачено, що обмін посвідки здійснюється у разі закінчення строку дії посвідки.
Відповідно до пункту 16 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/ територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.
Згідно до пункту 17 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні
Положеннями пункту 19 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання передбачено, що у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж протягом останнього дня строку її дії. Якщо до закінчення строку дії посвідки лишилося менш як 15 робочих днів, подання документів для її обміну здійснюється лише до територіального органу/територіального підрозділу ДМС. При цьому територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС здійснюється в установленому законодавством порядку продовження строку тимчасового проживання іноземця або особи без громадянства на період, необхідний для розгляду такої заяви. Посвідка, що підлягає обміну, після приймання документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.
Згідно до вимог пункту 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.
Згідно до підпункту 3 пункту 71 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, посвідка підлягає вилученню в разі закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін посвідки до закінчення строку її дії.
Відповідно до пункту 74 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, посвідки знищуються територіальним органом/ територіальним підрозділом ДМС, який їх видав. Посвідки, визнані недійсними відповідно до наказу ДМС, знищуються територіальним органом, визначеним \ наказі.
Згідно до частини 7 статті 13 Закону №3773-VI, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами. включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.
Відповідно до частини 3 статті 13 Закону №3773-VI, рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.
Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється, визначено Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 № 1235, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 січня 2014 р. за № 25/24802 (далі - Інструкція № 1235).
Положеннями абзацу першого пункту 3 вищевказаної Інструкції № 1235 визначено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймаються ДМС та її територіальними органами за ініціативою: структурного підрозділу центрального органу управління поліції, який забезпечує реалізацію повноважень Національної поліції України із здійснення представництва та виконання зобов`язань України в Інтерполі та повноважень Національної поліції України як Національного центрального бюро Інтерполу — у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних організацій або міжнародних установ
Відповідно до п. 4 Інструкції № 1235 - рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”, а саме - в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України та запобігання іншим протиправним діям, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.
Відповідно до вимог пункту 6 Інструкції № 1235, в чинній редакції Наказу від 24.02.2017, рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.
Відповідно до пункту 12 Інструкції № 1235, в чинній редакції Наказу від 24.02.2017, строк заборони в`їзду в Україну особі обчислюється з дати затвердження рішення про заборону в`їзду в Україну особі.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Республіки Узбекистан, з вересня 2019 року перебуває на території України та неодноразово був документований посвідками на тимчасове проживання, спочатку у зв`язку із навчанням на території України, а в подальшому у зв`язку із укладенням у липні 2023 року шлюбу з громадянкою України – ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
У зв`язку із укладенням шлюбу позивач звернувся до УДМС у Миколаївській області та отримав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 від 19.01.2024р., що видана органом - 4801 (УДМС у Миколаївській області), строком дії до 19.01.2025р.
23 грудня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській для продовження дії / отримання нової посвідки на тимчасове проживання.
Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 13 січня 2025 року №12031400000725 позивачеві було відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 3 пункту 61 Порядку №322 (дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію).
28.01.2025 до ГУ ДМС у Дніпропетровській області повторно звернувся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою-анкетою № 105155394 про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 від 19.01.2024. у зв`язку із закінченням строку її дії.
07.02.2025 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 12031300024226 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп. 2, 11 п. 61 Порядку № 322 (за результатами перевірки виявлено, що у відношенні іноземця діє рішення ГУ ДМС у Дніпропетровській області про заборону в`їзду в Україну, посвідка на тимчасове проживання, яка підлягає обміну, скасована УДМС у Миколаївській області.
16.01.2025 за вх. № 605/1/1201-25 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надійшло подання Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП № 280/41/19-2025 від 08.01.2025 про прийняття рішення згідно чинного законодавства України в якому зазначено наступне, а саме: “Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП здійснюється комплекс організаційно-правових заходів, спрямованих на нейтралізацію протиправної діяльності іноземців та осіб без громадянства на території України, які дестабілізують криміногенну обстановку в Україні, порушують публічну безпеку і порядок, систематично порушують адміністративне законодавство України та ухиляються від виконання постанов про накладення адміністративних стягнень.
У ході здійснення аналітичних заходів працівниками управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції встановлено, що громадянин Республіки Узбекістан ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 1 листопада 2024 року по 30 листопада 2024 року неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення, а саме:
- за ч.І cm. 122 КУпАП (постанова серії ЕНА №34 7232 7 від 13.11.2024);
- за ч.І cm. 126 КУпАП (постанова серії ЕНА №3522891 від 21.11.2024)”.
Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області здійснено перевірку відомостей, викладених в зазначеному поданні Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП, та встановлено, що під час свого перебування на території України, громадянин Республіки Узбекістан ОСОБА_1 , неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Станом на 30.01.2025 в Єдиному реєстрі боржників наявні три записи про наявність виконавчого провадження у відношенні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: №76834785 (дата відкриття ВП 20.01.2025); №76868249 (дата відкриття ВП 21.01.2025); №76900970 (дата відкриття ВП 22.01.2025) за категорією стягнення - штрафи у сфері безпеки дорожнього руху у справах про адміністративні правопорушення.
30.01.2025 ГУ ДМС у Дніпропетровській області стосовно гр. Республіки Узбекистан ОСОБА_1 прийнято рішення №1201110100016428 про заборону в`їзду в Україну терміном на три роки на підставі листа відділу адміністративної практики УІІП в Дніпропетровській області ДПП №280/41/19-2025 від 08.01.2025р., в якому надано інформацію, що позивач не сплатив адміністративні штрафи за наступними постановами: ЕНА №3472327 від 13.11.2024 (ст.122 КУпАП); ЕНА №3522891 від 21.11.2024 (ч.І ст. 126 КУпАП) - порушення правил дорожнього руху.
Таким чином, підставою для прийняття оскарженого рішення став листа відділу адміністративної практики УІІП в Дніпропетровській області ДПП №280/41/19-2025 від 08.01.2025р., в якому надано інформацію, що позивач не сплатив адміністративні штрафи за наступними постановами: ЕНА №3472327 від 13.11.2024 (ст.122 КУпАП); ЕНА №3522891 від 21.11.2024 (ч.І ст. 126 КУпАП) - порушення правил дорожнього руху.
Водночас, встановлені обставини справи свідчать, що виконавче провадження № 76834785 від 20.01.2025 р. згідно Постанови Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) серії № ЕНА 3350335 від 27.10.2024 р. закінчено 04.02.2025 р.; виконавче провадження № 76868249 від 21.01.2025 р. згідно Постанови Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) серії № ЕНА 3472327 від 13.11.2024 р. закінчено 04.02.2025 р.; виконавче провадження № 76900970 від 22.01.2025 р. згідно Постанови Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) серії № ЕНА 3522891 від 21.11.2024 р. закінчено 04.02.2025 р.
Крім того, в матеріалах справи є Постанови Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження № 78790716 від 28.08.2025 та № 78790823 від 25.08.2025 про стягнення штрафу та виконавчого зборів за постановами Шевченківського районного суду міста Дніпра № 932/9130/24 від 10.12.2024 р..
Суд зазначає, що дійсно на час прийняття оскаржуваного рішення про заборону в`їзду в Україну в Єдиному реєстрі боржників були наявні три записи про виконавчі провадження у відношенні ОСОБА_1 , а тому Відповідач діяв в межах наданих повноважень.
Проте, згідно з діючим законодавством України встановлення заборони щодо подальшого в`їзду іноземця в Україну на певний строк, при прийнятті рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, є виключно правом органів міграційної служби, а не обов`язком, порядок застосування якого регламентується статтею 13 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”.
Згідно позиції Європейського Суду з прав людини, яка вкладена у пунктах 70 та 71 рішення від 20.10.2011 року у справі “Рисовський проти України” (заява № 29979/04): “Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-1, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-ХІІ, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява Ns 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, n. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, n. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). 
У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію необхідності у демократичному суспільстві. Так, за практикою Європейського суду з прав людини при визначенні питання необхідності у демократичному суспільстві держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.
Європейський суд з прав людини оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу до сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти сторони при застосуванні таких обмежень. 
Верховний Суд дійшов висновку, що будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право передбачене статтею 8 міжнародної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві (кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції).
Таким чином, рішення Відповідача не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для Позивача та членів його сім`ї як відмова в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, так і відмова в наданні дозволу на імміграцію має наслідком повну зміну способу життя родини.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Головного управління ДМС в Дніпропетровській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 в адміністративній справі № 160/30967/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.В. Шлай