Справа № 420/40107/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Міністерства оборони України (пр.-т Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03168, ЄДРПОУ 00034022), Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_4 в якому позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток; 
зобов`язати Міністерство оборони України здійснити перерахунок грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 120 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
На думку позивача, під час звільнення з військової служби розмір виплат грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, відповідач обчислив без урахування сум винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.
Від представника відповідача Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що під час визначення одноразової грошової винагороди для оздоровлення, одноразової грошової винагороди при звільненні не враховуються винагороди, до яких відноситься і додаткова грошова винагорода за Постановою №168, яка також не включається до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток. А також відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» наказано виплатити грошову компенсацію: за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, за 10 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, за 15 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік, за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2025 рік, за 14 діб невикористаної щорічної додаткової відпустки за 2023 рік, як учаснику бойових дій, за 14 діб невикористаної щорічної додаткової відпустки за 2024 рік, як учаснику бойових дій, та за 14 діб невикористаної щорічної додаткової відпустки за 2025 рік, як учаснику бойових дій.
Ухвалою суду від 26 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою суду від 26 січня 2026 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача військову частину НОМЕР_4 .
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій просить суд задовольнити позовну заяву.
Від представника відповідача Військової частини НОМЕР_4 надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що Військову частину НОМЕР_2 переформовано у Військову частину НОМЕР_4 з кодом ЄДРПОУ НОМЕР_5 , а умовне найменування «Військова частина НОМЕР_2 » з кодом ЄДРПОУ НОМЕР_3 з 20.02.2025 анульовано. Також відповідач вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Відповідач вважає, що у Військової частини НОМЕР_2 не було підстав для включення додаткової винагороди при обчисленні позивачу сум компенсації. 
Від представника відповідача Міністерства оборони України надійшов відзив в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що військова частина НОМЕР_4 в розумінні ст. 4 КАС України є суб`єктом владних повноважень, що приймав відповідні управлінські рішення щодо ОСОБА_1 – видав наказ про звільнення та розрахував при звільненні як забезпечувальний фінансовий орган, а відтак є відповідачем, до якого мають бути розглянуті вимоги щодо грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток. Міністерство оборони України таких управлінських рішень та наказів щодо ОСОБА_1 не приймало. Також зазначено, що під час визначення одноразової грошової винагороди для оздоровлення, одноразової грошової винагороди при звільненні не враховуються винагороди, до яких відноситься і додаткова грошова винагорода за Постановою №168, яка також не включається до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, відзив на позовну заяву, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне: ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .
Військову частину НОМЕР_2 переформовано у Військову частину НОМЕР_4 з кодом ЄДРПОУ НОМЕР_5 , що не заперечується учасниками справи.
Згідно витягу з наказу Військової частини НОМЕР_6 від 15.01.2025 року №15 старшого матроса ОСОБА_1 , 3218807977, водія-електрика відділення управління командира батальйону військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_4 , звільненого наказом військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) №3-РС від "07" січня 2025 року, з військової служби у відставку на підставі підпункту "6" (за станом здоров`я) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати таким, що 15.01.2025 року справи та посаду здав і направлений для постановки на військовий облік до третього відділу районного обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в Одеській області з "15" січня 2025 року виключено із списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення. Знято з продовольчого забезпечення з "16" січня 2025 року.
Уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не врахування додаткової грошової винагороди при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їхнього соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям і членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 р. № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).
Положеннями ч.2 ст.9 Закону № 2011-ХІІ визначено перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно ч.4 ст.9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704), окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років, також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно пункту 3 Постанови № 704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок № 260, у пункті 2 розділу І якого внормовано, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану (доповнено згідно з Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44, який застосовується з 01 лютого 2023 року); допомоги.
Водночас у пункті 16 розділу І Порядку № 260 визначено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
28 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" прийняв Постанову № 168, яка застосовується з 24 лютого 2022 року, пунктом 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Надалі до цієї Постанови неодноразово вносилися зміни та доповнення, у тому числі й до пункту 1, які не впливають на вирішення цієї справи.
Нормами абз.3 п.14 ст.10-1 Закону № 2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".
Відповідно до пункту 6 розділу XXXI Порядку № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Вирішуючи питання щодо врахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані дні оплачувальних відпусток, суд ураховує висновки у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 23.09.2024 у справі № 240/32125/23 та від 23.04.2025 № 580/769/23.
Так, Верховний Суд у постанові від 23.09.2024 у справі № 240/32125/23 констатував, що, на відміну від правил обчислення розміру допомоги для оздоровлення, пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір відповідної компенсації. Навпаки, за приписами указаної норми, до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Отож при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зважаючи на наведену правову позицію Верховного Суду, яка є застосовною до спірних правовідносин, відповідач при обчисленні розміру таких виплат (компенсації за невикористані військовослужбовцем дні щорічної основної відпустки), повинен був урахувати суму винагороди, за умови отримання позивачем її перед звільненням.
Такі висновки в подальшому послідовно підтримано Верховним Судом у низці постанов, зокрема, від 07 листопада 2024 року у справі № 240/23909/23, від 20 грудня 2024 року у справі № 240/21650/23, від 10 квітня 2025 року у справі № 420/35446/23, від 10 вересня 2025 року у справі 240/2400/24.
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнено з військової служби наказом військової частини НОМЕР_4 від 07.01.2025 № 3-РС та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.01.2025 № 15 виключено зі списків особового складу 15.01.2025 та усіх видів забезпечення. 
Згідно з витягом із наказу Військової частини НОМЕР_2 від 15.01.2025 № 15, крім іншого наказано виплатити грошову компенсацію: за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, за 10 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, за 15 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік, за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2025 рік, за 14 діб невикористаної щорічної додаткової відпустки за 2023 рік, як учаснику бойових дій, за 14 діб невикористаної щорічної додаткової відпустки за 2024 рік, як учаснику бойових дій, та за 14 діб невикористаної щорічної додаткової відпустки за 2025 рік, як учаснику бойових дій.
При цьому, відповідно до відомостей карток особового рахунку ОСОБА_1 за 2022-2025 роки, позивач станом на час припинення правовідносин військової служби у січні 2025 року та у грудні 2024 року додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 не отримував, а додаткову винагороду передбачену Постановою № 168 за 2024 рік отримував у січні-квітні, червні-листопаді 2024 року. 
Отже, оскільки у місяці звільнення з військової служби (січень 2025 року) ця винагорода не нараховувалась, відповідно, відсутні підстави для урахування цієї винагороди при розрахунку спірної компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, з приводу чого виник спір у цій справі.
Системний аналіз фактичних обставин справи та їх правового регулювання, дає підстави для висновку, що відповідач при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток виходячи із розміру місячного грошового забезпечення без урахування сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", при звільненні позивача із військової служби, діяв правомірно.
При цьому, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Враховуючи встановлені обставини цієї справи, за наведеного правового регулювання з урахуванням правозастосовчої практики Верховного Суду викладених у цьому судовому рішенні нормативно-правових актів, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин: не підтверджено ґрунтовності заявлених вимог та викладених у позові підстав для розрахунку спірної компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток з урахуванням додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168. Натомість відповідачем доведено перед судом правомірність його дій у межах спірних правовідносин, відтак у задоволенні позовних вимог належить відмовити.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи висновок суду по суті спору підстави для вирішення питання розподілу судових витрат за правилами статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Міністерства оборони України (пр.-т Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03168, ЄДРПОУ 00034022), Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити у повному обсязі.
Беручи до уваги інтенсивність роботи та об`єктивні умови її здійснення, зокрема перебої електропостачання тривалість повітряних тривог та підвищеного навантаження, знаходження судді у відпустці, текст рішення складено та підписано суддею 02.06.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка

.