07.05.2026 
ЄУН 389/689/26
Провадження №2/389/357/26

Рішення
іменем України
07 травня 2026 року Знам`янський міськрайонний суд
Кіровоградської області
у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,
за участю секретаря судового засідання Тарасенко Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №100909941 від 30.11.2020 в розмірі 68 422 грн 00 коп, обґрунтовуючи свої вимоги тим що 30.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі – ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №100909941 на суму 9 200 грн (далі – Кредитний договір). Кредитний договір укладено в електронній формі та підписаний ОСОБА_1 електронним підписом, шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV96W4W. Надалі, ОСОБА_1 розмір кредиту збільшено до 22 000 грн. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором №100909941 від 30.11.2020 виконало в повному обсязі та перерахувало ОСОБА_1 на вказану ним в договорі банківську картку грошові кошти в загальному розмірі 22 000 грн. Відповідно до договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Надалі, 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі – ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу № 05/0820-01, за яким до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки за Кредитним договором. В свою чергу, 11.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право вимоги до відповідачки за Кредитним договором. Згідно з умовами Кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у порядку, визначеному цим договором. Однак, свої зобов`язання не виконав, не повернув суму кредиту та не сплатив відсотки за користування кредитом, у результаті чого загальна сума заборгованості на момент подання позову у даній справі склала 68 442 грн 00 коп, з яких 22 000 грн 00 коп – заборгованість по кредиту46 422 грн 00 коп – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №100909941 від 30.11.2020 в розмірі 68 422 грн 00 коп, сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Представником відповідача подано суду відзив на позовну заяву, в якому просила поновити строк на його подачу, зазначила, що встановлений строк був пропущений, у зв`язку з укладенням договору про надання правничої допомоги, необхідністю ознайомлення з матеріалами справи представником відповідача та необхідністю звернення до лікаря представником відповідача. У поданому відзиві на позовну заяву факт отримання кредитних коштів у розмірі 22 000 грн ОСОБА_1 не заперечувався. При цьому ОСОБА_1 не погодився з розміром нарахованих відсотків, які нараховані після сплину строку дії кредитного договору та просив позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього заборгованість за кредитним договором №100909941 від 30.11.2020, яка складається з 22 000 грн – заборгованості за тілом кредиту та 16 896 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Крім того, просили зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу з 7000 грн на 3 000 грн, оскільки, вважають що вказаний в позовній заяві розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критерію об`єктивності та є неспівмірним із обсягом наданої правової допомоги у даній справі.
Представником позивача подано суду відповідь на відзив, в якій вважає, що підстави для поновлення строку для подачі відзиву відсутні, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Зазначила, що нараховані ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом відповідають умовам укладеного Кредитного договору, а відсотки, нараховані після строку дії кредиту, нараховані відповідно до п.4.3 Кредитного договору та є відсотками в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.
Представником відповідача, подано суду заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначила наступне. Вважає, що причини пропуску строку для подачі відзиву є поважними та представником позивача не спростовано зазначене, а відмова у прийнятті відзиву призведе до порушення принципів рівності та змагальності сторін. Зазначила, що ОСОБА_1 не заперечує укладення кредитного договору та додаткових угод до нього, отримання коштів в загальній сумі 22 000 грн., а також здійснення ним оплати в розмірі 5 544,00 грн. Вважає, що черговість розподілу погашення заборгованості, зазначена позивачем у відповіді на відзив не відповідає положенням ст.19 ЗУ «Про споживче кредитування. Позивач наводить 5 черг розподілу, а також стверджує: «Отже, посилання сторони Відповідача на те, що жодний платіж не було зараховано як погашення заборгованості за тілом кредиту є безпідставним». Таке твердження спростовується даними, долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Згідно записів за 30 та 31 грудня 2020 року після сплати суми 5 544 грн. залишок заборгованості становив 22 000 грн., тобто заборгованість за сумою кредиту не зменшилася, а вимоги ст.19 ЗУ «Про споживче кредитування» і права позичальника були порушені. Позивач посилається на п.1.4 Договору, яким нібито встановлено інший строк кредиту (понад узгоджені 60 днів) і проценти нараховуються в межах зміненого строку: «У випадку користування Кредитом понад строк, встановлений п.1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками за весь строк користування кредиту (від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення)». Ця умова, передбачає, що якщо боржник користується кредитом більше ніж 60 днів (саме стільки з урахуванням додаткової угоди Відповідач мав користуватись кредитом) позивач має сплатити суму різниці між сплаченими коштами, які нарахувались за дисконтною ставкою та сумою, яка б могла бути нарахована, якщо весь період користування кредитом процентна ставка була 1,70%, що по своїй суті є платою за порушення зобов`язань (штрафною санкцією). Така штрафна санкція застосована до відповідача 02.02.2021 у розмірі 12 782 грн, як це вбачається з розрахунку заборгованості. Надалі позивач змінює природу 1,70 відсотків, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 щодо того, що проценти за неправомірне користування чужими коштами є процентами згідно ч.2 ст. 625 ЦК України. Позивач вказує із посиланням на п.4.3 Договору, що сторонами погоджено інший розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання: «Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання Кредиту, визначеного в п.1.2 цього Договору, є процентами в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України». Звертає увагу суду на п.4.4. Договору: «З урахуванням положень п.1.3, п.1.4 та п.1.5 цього договору, Позичальник сплачує Товариству проценти за користування за фактичний час користування Кредитом з розрахунку 307,44 (триста сім цілих сорок чотири сотих) відсотків річних за Дисконтною ставкою або 622,20 (шістсот двадцять дві цілих дві десятих) відсотків річних за Базовою ставкою. Розмір річних 622,20 % однозначно не відповідає вимогам справедливості, розумності і пропорційності. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Вважає, що нарахування компенсації за ставкою 622,20%, є нічим іншим як зловживанням правом кредитодавця, а не заходом захисту його прав. На підтвердження своїх доводів додала розрахунок, згідно якого вважає, що розмір 3% річних за період з 30.01.2021 до 18.04.2021 становить 124,85 грн. З огляду на викладене, просила стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 27 027 грн 99 коп,, яка складається з 19 228 грн – заборгованості за тілом кредиту та 7 765 грн 14 коп – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом та 124 грн 85 коп – заборгованість нарахована відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦПК України.
Представником позивача подано суду додаткові пояснення, в яких остання зазначила наступне.  Інформація, надана первісним кредитором з дотриманням всіх вимог законодавства, викладена їх в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора. Підписавши договір, ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Крім того, стороною Відповідача не надано належних доказів, які саме пункти кредитного договору є несправедливими та в чому виражена ця несправедливість по відношенню до споживача фінансових послуг, не зазначено у запереченні, на підставі яких ознак, зазначених у ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», представник Відповідача кваліфікував умови договору несправедливими. Звертає увагу суду на те, що вказаний договір кредитної лінії №100909941 від 30.11.2020, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» чи окремі його положення, недійсними не визнані. Вважає, що сторона Відповідача помилково зазначає, що за записами за 30 та 31 грудня 2020 року після сплати суми 5 544 грн залишок заборгованості становив 22 000 грн, нібито заборгованість за сумою кредиту не зменшилася та були порушені права позичальника згідно зі ст.19 Закону України «Про споживче кредитування». Однак, внесений платіж був недостатнім для повного закриття всієї наявної заборгованості, а тому Кредитор керувався вимогами статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» та статті 534 Цивільного кодексу України, які встановлюють черговість погашення вимог. Здійснений платіж Відповідачем, будучи недостатнім для одночасного погашення основної заборгованості та процентів, був зарахований у рахунок погашення нарахованих процентів, підстави для зменшення залишку за тілом кредиту відсутні. Таким чином, збереження заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 22 00 грн відповідає законодавству та не порушує прав позичальника.
Кім того, представником позивача разом з позовною заявою подано клопотання про витребування доказів, у якому просив у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, що становить банківську таємницю, а саме відомості щодо зарахування грошових коштів у загальному розмірі 22 000 грн на банківську картку ОСОБА_1 та факт належності йому банківської картки № НОМЕР_1 .
Представником відповідача у відзиві на позовну заяву подано заперечення щодо вказаного клопотання, оскільки вважає, що клопотання виходить за межі спору та фактично спрямоване на збір додаткової інформації про ОСОБА_1 , яка охороняється законом.
З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_1 не заперечує факт отримання кредитних коштів, суд дійшов висновку, що зазначена в клопотанні інформація не потребує додаткового підтвердження, а витребування вказаних в ньому доказів призведе до затягування розгляду справи.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак його представник – адвокат Брижицька В.В. подала суду клопотання, в якому позовні вимоги визнали частково та просила стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 27 027 грн 99 коп, зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 3 000 грн, а розгляд справи проводити за її та відповідача відсутності.
Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 30.11.2020 укладено Договір №100909941 (далі – Кредитний договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт товариства - www.moneyveo.ua, ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною Кредитного договору. Про бажання отримання коштів відповідач заявив шляхом подання відповідної заявки, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.
Згідно умов вказаного договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 9 200 грн, на строк 30 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі.
ОСОБА_1 підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV96W4W, який надіслано на номер мобільного телефону, вказаний відповідачем при укладанні договору.
Крім того, 30.11.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору №100909941 від 30.11.2020, відповідно до умов якої сторони погодили збільшити суму кредиту на суму 12 800 грн, на строк визначений умовами договору №100909941 від 30.11.2020.
На виконання умов договору №100909941 від 30.11.2020 та додаткової угоди до нього, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 9 200 грн та 12 800 грн на банківську карту № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_1 вказав в заявці, що підтверджується довідками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Надалі, 30.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору №100909941 від 30.11.2020, згідно з умовами якої сторони погодили продовжити строк дії договору на 30 днів, за умови сплати позичальником фактично нарахованих процентів за користування кредитом. Крім того, п.3 додаткової угоди, сторони погодили , що позичальник сплачує за користування кредитом 0,85 відсотків в день від суми кредиту. Інші умови договору не змінені цією додатковою угодою залишаються чинними.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», за відповідачем станом на 02.03.2021 рахується заборгованість по тілу кредиту в сумі 22 000 грн 00 коп, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в 28 864 грн 00 коп.
Так, 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до реєстру прав вимоги №123 від 02.03.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №100909941 від 30.11.2020 на загальну суму 50 854 грн 00 коп.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», за відповідачем станом на 31.08.2023 рахується заборгованість по тілу кредиту в сумі 22 000 грн 20 коп, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 46 442 грн 00 коп.
Так, 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №30/1023-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до Реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №100909941 від 30.11.2020 на загальну суму 668 442 грн 00 коп.
В свою чергу, 11.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступити ТОВ «ФК «ЕЙС» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суми позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
Відповідно до реєстру боржників від 14.07.2025 до договору факторингу №11/07/25-Е від 11.07.2025, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №100909941 від 30.11.2020 на загальну суму 68 442 грн 00 коп.
Відповідно до ст.205 та ч.1 ст.207 ЦК України правочин, зміст якого зафіксований в електронному документі, вважається вчиненим у письмовій формі.
За змістом ст.13 ЗУ “Про споживче кредитування” договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію").
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України “Про електронну комерцію” електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За приписами ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612, ст.629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст.1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
З аналізу наданих сторонами доказів вбачається, що між відповідачем з однієї сторони та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з іншої, склалися кредитні правовідносини на підставі укладеного між ними договору та додаткових угод до нього в електронній формі.
ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконав свої зобов`язання за договором та здійснило переказ грошових коштів відповідачу на загальну суму 22 000 грн.
Відповідач, не заперечує щодо факту укладення кредитного договору та додаткових угод до нього, наявності у нього заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками.
При цьому, з наданого розрахунку стороною відповідача вбачається, що вони вважають що розмір заборгованості за тілом кредиту має становити 19 228 грн, оскільки внесені ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5 544 грн мають бути віднесені як на рахунок погашення відсотків за користування кредитом (у розмірі 2772 грн), так і в рахунок погашення заборгованості ( у розмірі 2 772 грн).
Однак, суд не погоджується з такими доводами сторони відповідача, оскільки відповідно до умов додаткової угоди від 30.12.2020 до Договору №100909941 від 30.11.2020 сторони погодили продовження строку дії договору на 30 днів саме за умови сплати ОСОБА_1 фактично нарахованих процентів за користування кредитом.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», Клімовим 30.12.2020 було сплачено відсотки за користування кредитом в розмірі 5 544 грн, які були зараховані в рахунок погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом, відповідно до умов додаткової угоди від 30.12.2020 до Договору №100909941 від 30.11.2020.
З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту за кредитним договором №100909941 від 30.11.2020 складає 22 000 грн, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача щодо обчислення розміру пред`явлених до стягнення процентів за користування кредитними коштами.
Частинами 1-3 ст.1056-1 визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
За змістом ст.1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.
У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Так, умовами Договору №100909941 від 30.11.2020, визначено, що кредит надається (Договір укладається) строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту Позичальником.
Додатковою угодою від 30.12.2020 до Договору №100909941 від 30.11.2020 сторони погодили продовження строку дії договору на 30 днів з 30.12.2020.
Встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що відповідачем не вчинялись дії щодо пролонгації дії договору після 29.01.2021.
Відтак, у Позичальника виникло зобов`язання по оплаті процентів за Кредитним договором у розмірі, що розрахований за визначеною у додатковій угоді процентною ставкою (0,85%) за кожен день користування кредитом (з 30.12.2020 по 29.01.2021) та складає 5 610 грн ((22 000 грн *0,85%)*30 днів)
Подальше, поза строком кредитування, нарахування TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» процентів за користування відповідачем кредитними коштами за Кредитним договором, є необґрунтованим. Судом не беруться до уваги доводи позивача про те, що пред`явлена до стягнення сума відсотків включає в себе як відсотки, нараховані на підставі ст.1048 ЦК України, так і відсотки, нараховані відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки вони спростовуються змістом позовної заяви, а також доданими до позову розрахунками заборгованості, з яких чітко вбачається нарахування відсотків саме за користування кредитом.
Оскільки в іншій частині заборгованість по процентам за Кредитним договором стягненню з відповідача не підлягала, позовна заява підлягає частковому задоволенню.
За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення заборгованості за кредитним договором №100909941 від 30.11.2020 в загальному розмірі 27 610 грн 00 коп, яка складається з 22 000 - заборгованості за тілом кредиту, 5 610 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за необґрунтованістю.
Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України.
Представник позивача просила стягнути понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн, додавши до матеріалів справи докази понесення таких витрат.
Стороною відповідача подано клопотання про зменшення розміру судових витрат до 3 000 грн.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом враховується, що згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).
Дослідивши подані представником позивача докази та матеріали справи, суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 7 000 грн, понесених позивачем, є документально підтвердженим, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Разом з цим, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги у цій справі в розмірі 2 800 грн 00 коп пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За правилом частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до платіжної інструкції №38969 від 20.02.2026, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2 662 грн 40 коп. 
Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, тому судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжним дорученням, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 065 грн 00 коп.
Керуючись ст.3, 6, 205, 207, 509, 512, 525, 526, 530, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 631, 638, 639, 1048, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст.133, 137, 141, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, суд,

ухвалив: 
Позов задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №100909941 від 30.11.2020 в розмірі 27 610 (двадцять сім тисяч шістсот десять) грн 00 коп, з яких 22 000 - заборгованості за тілом кредиту, 5 610 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 800 (дві тисячі вісімсот) грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір в сумі 1 065 одна тисяча шістдесят п`ять) грн 00 коп. 
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», місце знаходження: вул.Юрія Поправки,6,каб.13, м.Київ, 02094, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Знам`янського міськрайонного суду
Кіровоградської області О.В. Савельєва