Справа № 302/697/26 
Провадження № 1-кп/302/126/26
11

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2026	селище Міжгір`я	

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі 
головуючого судді ОСОБА_1 
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника – адвоката ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Міжгірського районного суду Закарпатської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026071110000068 від 03 квітня 2026 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , який тимчасово проживав по АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, непрацюючого, інваліда ІІ групи, раніше судимого 26.10.2018 вироком Міжгірського районного суду за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим 26.10.2018 вироком Міжгірського районного суду за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та 24.04.2024 був звільнений з ДУ «Коломийська ВК №41» по відбуттю строку покарання на шлях виправлення не став, а вчинив новий умисний злочин, за таких обставин.
03 квітня 2026 року близько 01:00, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні спальної кімнати будинку АДРЕСА_2 , де тимчасово проживав, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час розпивання алкоголю, затіяв сварку зі своїм знайомим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_2 , яка переросла в бійку, в результаті якої усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, з метою заподіяння смерті останньому, тримаючи в руках металеві господарські граблі з дерев`яним руків`ям, умисно наніс ними не менше 15 ударів та не менше 5 ударів кулаками рук по всьому тілу ОСОБА_6 , внаслідок чого останній від отриманих травм помер на місці події. 
У результаті своїх протиправних дій ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи №29-м від 04.05.2026 тілесні ушкодження у вигляді: субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку, множинних розривів та крововиливів лівої та правої легень, множинних переломів ребер справа та зліва, відкритого багатоуламкового перелому нижньої третини обох кісток лівої гомілки, закритого перелому нижньої третини правої ліктьової кістки, множинних рвано-забійних ран голови, обличчя, правого передпліччя, лівої та правої гомілок, синців, саден голови, обличчя, тулуба верхніх та нижніх кінцівок.
Тілесні ушкодження у вигляді субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку, множинних розривів та крововиливів лівої та правої легень, множинних переломів ребер справа та зліва, відкритого багатоуламкового перелому нижньої третини обох кісток лівої гомілки виникли прижиттєво і кваліфікуються, як ТЯЖКІ тілесні ушкодження. Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» п. 2.1.3 (в,г,л,м,) і мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті його.
Всі вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму, якими могли бути стиснуті пальці в кулак, залізні граблі та дерев`яне руків`я. 
Смерть громадянина ОСОБА_6 , настала від поєднаної тупої травми голови, грудної клітки та кінцівок, яка супроводжувалася забоєм головного мозку, субарахноїдальним крововиливом, множинними крововиливами та розривами обох легень, відкритим багатоуламковим перелом нижньої третини обох кісток лівої гомілки, які призвели до розвитку травматичного шоку, що і стало безпосередньою причиною його смерті. 
Вирішуючи питання щодо обсягу дослідження доказів суд установив, що фактичні обставини справи повністю визнаються учасниками справи, відповідно до їх викладу в обвинувальному акті та не оспорюються ними. При цьому суд з`ясував чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин та перевірив добровільність їх позицій. 
Суд роз`яснив учасникам справи, що у випадку визнання ними обставин провадження, може бути визнано недоцільним дослідження доказів на підтвердження таких обставин, – в такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На підставі частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, за згодою учасників справи, у зв`язку з повним і добровільним визнанням обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які підтверджують подію кримінального правопорушення та вину ОСОБА_4 у його вчиненні та які ніким не оспорюються. 
Відповідно до частин третьої й четвертої статті 349 КПК України суд обмежив обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням даних, які характеризують його особу, відомостей щодо судових витрат та відомостей, необхідних для вирішення долі речових доказів.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненому злочині визнав повністю відповідно до обвинувального акта й щиро розкаявся та надав показання, якими підтвердив, що 03 квітня 2026 року близько 01:00 був у стані алкогольного сп`яніння, оскільки протягом дня 02 квітня 20206 року разом з потерпілим ОСОБА_6 вживали алкогольні напої, за місцем тимчасового проживання за адресою: будинок АДРЕСА_2 . Ствердив, що потерпілий ОСОБА_6 почав докоряти з приводу становища в якому перебуває обвинувачений, що й стало причиною конфлікту. Під час сварки з ОСОБА_6 ОСОБА_4 наніс йому багато ударів металевими граблями та кулаками рук по голові й тілу внаслідок чого останній помер. Побачивши, що потерпілий помер – ОСОБА_4 зразу самостійно й добровільно пішов до відділення поліції де розказав усе про те, що сталося. Повідомив, що шкодує про вчинене й не вчинить подібного в майбутньому, розуміє, що заслуговує на покарання, вибір міри покарання залишив на розсуд суду та висловив готовність понести призначене покарання.
Суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення, належним чином проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, з врахуванням визнання вини ОСОБА_4 дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 115 КК України за кваліфікуючими ознаками – вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх істотних обставин може вказувати на несправедливість покарання.
Суд бере до уваги, що кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, а саме таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості засудженого.
Виходячи з загальних засад призначення покарання, принципу його законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації, при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин, дані про особу винного, який судимий за вчинення злочину проти здоров`я особи, позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно не працевлаштований, неодружений, на обліку психіатра, нарколога не перебуває, є особою з інвалідністю.
Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає – з`явлення із зізнанням, щире каяття й активне сприяння в розкритті злочину та те, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою з інвалідністю ІІ групи.
Обставинами, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Суд виключає з формулювання обвинувачення й не враховує під час розгляду провадження та ухвалення вироку посилання сторони обвинувачення на вчинення ОСОБА_4 13.02.2021 іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, кримінальне провадження щодо якого було закрито 09.12.2021 ухвалою суду у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, позаяк вина ОСОБА_4 в його вчиненні не була встановлена судом.
Суд зауважує, що під час судового розгляду не було встановлено обтяжуючої обставини – тяжкі наслідки, позаяк наслідок у виді смерті потерпілого включений до кримінально-правової кваліфікації злочину, є елементом об`єктивної сторони. Водночас суд бере до уваги, що об`єктом посягання стало життя людини, яке визнано найвищою соціальною цінністю в державі. Також суд враховує незворотність наслідків вчиненого злочину.
Прокурор ОСОБА_3 висловив думку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строк на 9 років. 
Захисник ОСОБА_4 – адвокат ОСОБА_5 просив врахувати стан здоров`я обвинуваченого та пом`якшуючі обставини й призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. 
Потерпіла ОСОБА_7 заявою від 27.05.2026 обрання виду й міри покарання залишила на розсуд суду.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид і міру покарання у межах санкції ч.1 ст. 115 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винуватого, фактичні обставини справи, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з врахуванням загальних засад призначення покарання, регламентованих ст. 65 КК України, з врахуванням думки прокурора, потерпілої, обвинуваченого й захисника суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. 
Суд уважає, що таке покарання є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
Підстав для застосування положень ст. 69, 75, 76 КК України суд не вбачає.
Цивільний позов не пред`являвся.
На підставі ч.2 ст.124 КПК України з ОСОБА_4 на користь держави слід стягнути процесуальні витрати за проведення експертиз на загальну сумі 68 701,88 грн.
Долю речових доказів – вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 , згідно ухвали судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04.04.2026 у виді тримання під вартою, суд вважає за необхідне залишити без змін, до набрання даним вироком законної сили, але не більше 60 (шістдесяти днів).
Керуючись статтями 368, 369-371, 373-374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, яким є – 03 квітня 2026 року, після звернення вироку до виконання. 
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз на загальну суму 68 701,88 грн (шістдесят вісім тисяч сімсот одна гривня 88 коп.).
Речові докази, які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області: 
- металеві граблі, на яких містяться сліди бурого кольору, чотири уламки деревини від держака з слідами бурого кольору, – знищити;
- фотографію 3х4 з трьома фото особи залишити при матеріалах кримінального провадження;
- спортивні штани сірого кольору ОСОБА_4 – повернути ОСОБА_4 .
Речові докази, які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_7 : мобільний телефон Nokia, одяг ОСОБА_6 : куртку чорну спортивну, футболку червону, штани сірі спортивні – залишити потерпілій ОСОБА_7 .
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 згідно ухвали слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04 квітня 2026 року у виді тримання під вартою, – залишити без змін, до набрання даним вироком законної сили але не довше 60 (шістдесяти днів).
Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя 	ОСОБА_1