ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/11624/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О. М. - головуючий, Кролевець О. А., Студенець В. І.,
за участю секретаря судового засідання Долгополової Ю. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Гарантований покупець"
на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Сітайло Л.Г., Буравльова С.І., Шапрана В.В. 
від 04.02.2026 
у справі за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
до Державного підприємства "Гарантований покупець"
про стягнення 96 787 859,13 грн,

за участю представників:
від позивача: Синьоока Г.І.,
від відповідача: Франюк А.В.

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025 року Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - АТ "НАЕК "Енергоатом") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Гарантований покупець") пені у розмірі 96 787 859,13 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу електричної енергії від 27.02.2020 №65-150-SD-20-00068/320/01/20 щодо своєчасної оплати поставленої йому у травні 2020 року електричної енергії, що було встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/11610/20, частково зміненим постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021, за якою провадження у справі, в частині вимог про стягнення 366 702 145,22 грн боргу та 911 512,08 грн пені закрито. Позов в іншій частині задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 3 747 022 503,50 грн основного боргу, 39 035 776,71 грн пені, 134 939 622,10 грн штрафу, 26 841 498,41 грн трьох процентів річних, 21 768 780,75 грн інфляційних втрат, а також 735 561,45 грн судового збору.
Оскільки відповідач судове рішення у справі №910/11610/20 виконав лише 01.11.2024, позивач нарахував відповідачу 96 787 859,13 грн пені за період прострочення з 21.04.2021 по 23.02.2022, який не був охоплений раніше поданим позовом.
Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій
Між ДП "НАЕК "Енергоатом", в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" ДП "НАЕК "Енергоатом", правонаступником якого є АТ "НАЕК "Енергоатом" (продавець) та ДП "Гарантований покупець" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Гарантований покупець" (гарантований покупець)) укладено договір купівлі-продажу електричної енергії від 27.02.2020 №65-150-SD-20-00068/320/01/20 та додаткові угоди до нього, зокрема додаткова угода від 17.04.2020 №4/1112/01/20.
Відповідно до пункту 2.1 договору продавець зобов`язаний продати електричну енергію гарантованому покупцю, а гарантований покупець зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені в цьому договорі.
Згідно з пунктом 3.1 договору періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год першого календарного дня по 24:00 год останнього календарного дня такого періоду, що зазначається у додатковій угоді для періоду постачання за результатами проведеного електронного аукціону.
В пункті 4.1 договору встановлено, що купівля-продаж електричної енергії здійснюється за ціною, яка визначається за результатами проведеного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання.
Вартість електричної енергії визначається як арифметичний добуток обсягу електричної енергії на ціну за 1 (один) МВт*год, та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання (пункт 4.2 договору).
Для періоду постачання з 01.05.2020 до 31.05.2020 укладено додаткову угоду №4/1112/01/20 від 17.04.2020 (далі - Додаткова угода №4) до спірного договору.
Додаткова угода №4 до договору укладена за результатами електронного аукціону на період постачання з 01.05.2020-31.05.2020 (аукціонне свідоцтво від 17.04.2020 №03-EP-170420-GB-1-1). 
Обсяг електричної енергії, що купується та продається за додатковою угодою №4 становить 5 338 944 МВт·год, вартістю 3 630 695 477,76 грн (з ПДВ).
На підставі пункту 5.1 договору, у зв`язку з порушенням гарантованим покупцем строків оплати по договору та наявністю заборгованості, продаж електричної енергії в обсязі 2 135 280 МВт·год зупинено.
Фактично позивачем продано відповідачу за додатковою угодою №4 електричну енергію обсягом 3 203 664 МВт·год, вартістю 2 178 619 666,56 грн (з ПДВ), що підтверджується актом купівлі-продажу електричної енергії від 31.05.2020 №100.
Пунктами 4.3.2, 4.3.4 договору передбачено оплату покупцем електричної енергії частинами.
Пунктом 4.3.4 договору встановлено, що 100% оплата електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці здійснюється гарантованим покупцем не пізніше 10-го числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем.
У випадку, якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в останній робочий день, що передує даті такого платежу (пункт 4.5 договору).
Пунктом 6 додаткової угоди №4 передбачено, що гарантований покупець зобов`язується оплатити продавцю вартість електричної енергії відповідно до умов договору.
Відповідно до пункту 6.4 договору, у разі наявності заборгованості за цим договором, сторони домовилися, що зарахування платежів, які здійснює гарантований покупець на користь продавця, буде здійснюватися у такому порядку: у першу чергу погашаються пеня та/або штраф, що виникли у зв`язку з порушенням умов договору; у другу чергу погашаються зобов`язання щодо сплати за електричну енергію відповідно до черговості їх виникнення.
Про черговість зарахування грошових коштів, отриманих від гарантованого покупця (у разі наявності заборгованості), продавець протягом 3 (трьох) робочих днів направляє гарантованому покупцю повідомлення в електронному вигляді на електронну адресу, вказану гарантованим покупцем у розділі 14 цього договору, з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи).
Як стверджує позивач, він повністю виконав умови договору, зокрема, поставив електроенергію в обсягах та у строки, передбачені додатковою угодою №4, що підтверджується зазначеним вище актом купівлі-продажу електричної енергії від 31.05.2020 №100.
У той же час, гарантований покупець порушив частину 3 пункту 16 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483 (в редакції на час дії спірних правовідносин) та не виконав умови договору щодо вчасної сплати коштів за куплену електричну енергію по додатковій угоді №4 у періоді постачання (травень 2020 року), що стало підставою для звернення ДП "НАЕК "Енергоатом" до Господарського суду міста Києва з позовом, в рамках провадження у справі №910/11610/20.
Відповідно до заявлених позовних вимог у наведеній вище справі позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за укладеними між ДП "НАЕК "Енергоатом" та ДП "Гарантований покупець" договором купівлі-продажу електричної енергії від 27.02.2020 №65-150-SD-20-00068/320/01/20 та додатковими угодами до нього, в тому числі за додатковою угодою №4, та договором від 25.05.2020 №65-150-SD-20-00138/1452/01/20 та додатковими угодами до нього у розмірі 4 511 888 391,99 грн, з яких: 4 113 724 648,72 грн - основний борг, 79 674 219,92 грн - пеня, 269 879 244,19 грн - штраф, 26 841 498,41 грн - трьох процентів річних, 21 768 780,75 грн - інфляційних втрат, за порушення виконання зобов`язань з оплати електричної енергії.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 провадження у справі №910/11610/20, в частині стягнення 367 613 657,30 закрито, у зв`язку з оплатою основного боргу в сумі 366 702 145,22 грн та пені в сумі 911 512,08 грн за договором від 25.05.2020 №65-150-SD-20-00138/1452/01/20 та додатковою угодою №1 до нього. Стягнуто з ДП "Гарантований покупець" на користь ДП "НАЕК "Енергоатом", в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" ДП "НАЕК "Енергоатом" 3 747 022 503,50 грн основного боргу, 78 762 707,84 грн пені, 269 879 244,19 грн штрафу, 26 841 498,41 грн трьох процентів річних, 21 768 780,75 грн інфляційних втрат, а також 735 561,45 грн судового збору.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/11610/20 змінено в частині стягнення пені, штрафу та трьох відсотків річних. Апеляційним судом зменшено розмір пені та штрафу на 50%, стягнуто три проценти річних за розрахунком суду. В частині закриття провадження у справі, стягнення основного боргу та інфляційних втрат, рішення суду залишено без змін.
Верховний Суд своєю постановою від 26.05.2022 залишив без змін постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/11610/20.
Верховний Суд погодився з судами попередніх інстанцій щодо встановлених обставин у справі стосовно укладення сторонами спірного договору, додаткових угод до нього та їх виконання.
Так, за умовами договору ДП "НАЕК "Енергоатом" зобов`язаний продати електричну енергію гарантованому покупцю, який зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у ньому.
Зокрема, судами у справі №910/11610/20 встановлено доведеність факту наявності основного боргу відповідача перед позивачем в загальній сумі 3 747 022 503,50 грн, та що позивачем правомірно нараховано пеню, штраф, три проценти річних та інфляційні втрати за порушення відповідачем договірних зобов`язань, у зв`язку з нездійсненням ним оплати електричної енергії у розмірах та у строки, встановлені договором та додатковими угодами до нього.
Судами також встановлено, що за продану електричну енергію за договором від 27.02.2020 №65-150-SD-20-00068/320/01/20 та додатковою угодою №4 відповідач розрахувався з позивачем частково, що підтверджується банківськими виписками та повідомленнями позивача про черговість зарахування грошових коштів.
Таким чином, за додатковою угодою №4 до договору у відповідача існує заборгованість в сумі 2 170 008 466,56 грн, яка підлягає стягненню.
Так, у справі №910/11610/20 позивач заявив позовні вимоги про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих за договорами станом на 28.07.2020.
Після ухвалення 08.02.2021 Господарським судом міста Києва рішення у справі №910/11610/20, відповідач у добровільному порядку сплатив на користь позивача грошові кошти в загальному розмірі 3 704 320 500,52 грн, що підтверджується ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/11610/20, якою суд визнав наказ Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 таким, що не підлягає виконанню, в частині 3 065 363 922,97 грн основного боргу, 39 035 776,71 грн пені та 134 939 622,10 грн штрафу.
Зокрема, відповідач перерахував кошти: 
- платіжним дорученням від 12.02.2021 №104 416 на суму 1 943 399 725,87 грн, призначення платежу (з урахуванням повідомлення про зміну призначення платежу): "1 314 207 171,43 грн - оплата за е/е 04.2020 згідно договору №65-150-SD-20-00068/320/01-20 від 27.02.2020 та ДУ №3/543/01/20 від 20.03.2020; 629 192 554,44 грн - оплата за е/е 05.2020 згідно договору №65-150-SD-20-00068/320/01-20 від 27.02.2020 та ДУ №4/1112/01/20 від 17.04.2020";
- платіжним дорученням №104 417 від 12.02.2021 на суму 47 268 284,64 грн, призначення платежу (з урахуванням повідомлення про зміну призначення платежу): "оплата за е/е 05.2020 згідно договору №65-150-SD-20-00068/320/01-20 від 27.02.2020 та ДУ №4/1112/01/20 від 17.04.2020".
Відповідно до повідомлення від 22.02.2021 №50-12/370, перераховані відповідачем грошові кошти в розмірі 629 192 554,44 грн та 47 268 284,64 грн зараховані наступним чином: 183 553 027,21 грн - в рахунок погашення пені, нарахованої за куплену електричну енергію з 01.05.2020 до 26.05.2020 у періоді постачання 01.05.2020-31.05.2020 за додатковою угодою №4 до договору за період прострочення з 28.05.2020 до 09.02.2021; 151 900 592,65 грн - в рахунок погашення штрафу у розмірі 7% за прострочення оплати за електричну енергію на строк понад 30 календарних днів; 278 181 765,92 грн - в оплату за куплену електричну енергію з 01.04.2020 до 30.04.2020 у періоді постачання 01.04.2020-30.04.2020 за договором та додатковою угодою від 20.03.2020 №3/543/01/20; 62 825 453,30 грн - в рахунок погашення заборгованості за електричну енергію за додатковою угодою №4 до договору.
Зважаючи на вищевказаний розподіл грошових коштів у розмірі 629 192 554,44 грн та 47 268 284,64 грн, отриманих 12.02.2021 від відповідача, станом на 12.02.2021 заборгованість за додатковою угодою №4 до договору становила 2 107 183 013,26 грн.
Також, платіжним дорученням від 09.04.2021 №116 231 відповідач перерахував кошти на суму 1 000 000 000,00 грн, призначення платежу: "оплата за е/е 05.2020 згідно договору №65-150-SD-20-00068/320/01-20 від 27.02.2020 та ДУ №4/1112/01/20 від 17.04.2020".
Відповідно до повідомлення від 14.04.2021 №50-12/705, перераховані відповідачем грошові кошти в розмірі 1 000 000 000,00 грн зараховані наступним чином: 42 317 760,16 грн - в рахунок погашення пені, 957 682 239,84 грн - в рахунок погашення заборгованості за електричну енергію.
Зокрема, в рахунок погашення пені, нарахованої за куплену електричну енергію з 01.05.2020 до 31.05.2020 у періоді постачання 01.05.2020-31.05.2020 за договором та додатковою угодою №4 за період прострочення з 10.02.2021 до 06.04.2021 зараховані кошти: 40 762 349,06 грн та 957 682 239,84 грн - в рахунок погашення заборгованості за електричну енергію за додатковою угодою №4 до договору. 
Зважаючи на вищевказаний розподіл грошових коштів у розмірі 1000 000 000,00 грн, отриманих 09.04.2021 від Відповідача, станом на 09.04.2021 заборгованість за додатковою угодою №4 до договору становила 1 149 500 773,42 грн.
Платіжним дорученням від 23.04.2021 №117 119 відповідач перерахував кошти на суму 474 912 158,81 грн, призначення платежу: "оплата за е/е 05.2020 згідно договору №65-150-SD-20-00068/320/01-20 від 27.02.2020 та ДУ №4/1112/01/20 від 17.04.2020".
Відповідно до повідомлення від 27.04.2021 №50-12/814, перераховані відповідачем грошові кошти у розмірі 474 912 158,81 грн зараховані наступним чином: 7 069 965,92 грн - в рахунок погашення пені, нарахованої за куплену електричну енергію з 01.05.2020 до 31.05.2020 у періоді постачання 01.05.2020-31.05.2020 за договором та додатковою угодою №4 за період прострочення з 07.04.2021 до 20.04.2021; 467 842 192,89 грн - в рахунок погашення заборгованості за електричну енергію за додатковою угодою №4 до договору.
Зважаючи на вищевказаний розподіл грошових коштів у розмірі 474 912 158,81 грн, отриманих 23.04.2021 від відповідача, станом на 23.04.2021 заборгованість за додатковою угодою №4 до договору становила 681 658 580,53 грн.
27.06.2022 Господарський суд міста Києва видав наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/11610/20.
Приймаючи до уваги часткову сплату боржником заборгованості, після прийняття рішення місцевим господарським судом, обов`язок ДП "Гарантований покупець" зі сплати присуджених до стягнення коштів в оплату основного боргу в загальному розмірі 3 065 363 922,97 грн відсутній, у зв`язку з його добровільним виконанням боржником.
Після постановлення ухвали суду від 04.07.2022, ДП "Гарантований покупець" у добровільному порядку сплатило на користь ДП «НАЕК "Енергоатом" грошові кошти у розмірі 628 797 619,61 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 15.09.2022 №249 183.
Зазначені обставини встановлені Господарським судом міста Києва, який ухвалою від 23.01.2023 у справі №910/11610/20 визнав наказ Господарського суду міста Києва від 27.06.2022 таким, що не підлягає виконанню в частині 3 694 161 542,58 грн основного боргу, 39 035 776,71 грн пені та 134 939 622,10 грн штрафу.
Залишок боргу у сумі 52 860 960,92 грн сплачено відповідачем 01.11.2024.
Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на наведені вище обставини, позивач здійснив донарахування пені на залишок основного боргу за додатковою угодою №4 до договору за період з 21.04.2021 (з наступного дня після зарахування платежів, відповідно до повідомлення від 27.04.2021 №50-12/814 ) до дат, що передують частковому погашенню боргу та до 23.02.2022 - початку запровадження воєнного стану.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції
Господарський суд міста Києва рішенням від 18.11.2025 у позові відмовив.
Рішення обґрунтоване тим, що наявність формального права нарахувати та заявляти до стягнення з відповідача ще додатково 96 787 859,13 грн пені за період 21.04.2021-23.02.2022 суперечить дійсному правовому призначенню інституту неустойки. Враховуючи обставини стану виконання зобов`язання за вищевказаним договором, розміру вже сплаченої відповідачем неустойки, відсутності даних про заподіяння позивачу збитків, які перевищують вже компенсовані втрати, співмірність належних до сплати штрафних санкцій із сумою прострочення, балансу інтересів сторін, суд першої інстанції дійшов висновку, що додаткове стягнення сум неустойки суперечитиме загальним засадам цивільного законодавства.
Північний апеляційний господарський суд постановою від 04.02.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі №910/11624/25 скасував. Ухвалив нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнув з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 9 678 785 грн 91 коп пені та судовий збір у розмірі 847 840 грн 00 коп. Стягнув з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 1 271 760 грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції свою постанову обґрунтував тим, що судовими рішеннями у справі №910/11610/20 встановлено доведеність факту наявності основного боргу відповідача перед позивачем в загальній сумі 3 747 022 503,50 грн, та що позивачем правомірно нараховано пеню, штраф, три проценти річних та інфляційні втрати за порушення відповідачем договірних зобов`язань, у зв`язку з нездійсненням ним оплати електричної енергії у розмірах та у строки, встановлені договором та додатковими угодами до нього.
Судові рішення у справі №910/11624/25 про стягнення основного боргу виконано 01.11.2024. У цьому позові позивач просив стягнути з відповідача 96 787 859,13 грн пені за період прострочення 21.04.2021-23.02.2022, який не був охоплений раніше поданим позовом. Взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції вважав можливим зменшити пеню на 90% від заявленої позивачем суми тобто до 9 678 785,91 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справ
Державне підприємство "Гарантований покупець" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Гарантований покупець") звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 у справі № 910/11624/25 в частині задоволених позовних вимог, у якій просило її скасувати в частині задоволених позовних вимог та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у відповідній частині.
У випадку незадоволення пункту 1 прохальної частини - скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 у справі № 910/11624/25 в частині задоволених позовних вимог, направити у відповідній частині справу № 910/11624/25 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 та 4 частини другої статті 287, пунктів 1 та 4 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України.
Пункт 1 частини 2 ст. 287 ГПК України обґрунтовано застосуванням судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норм права, а саме:
ч.ч. 4, 7 ст. 75 ГПК України без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, від 07.04.2020 у справі №504/2457/15-ц, від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13, від 09.11.2021 у справі №466/8649/16-ц та від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17; Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 910/10365/15; Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 910/16133/16, від 20.02.2019 у справі № 916/1689/17, від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18, від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19 та від 30.08.2022 у справі № 904/1427/21;
ч. 3 ст. 551 ЦК України у поєднанні з ст.ст. 86, 210 ГПК України без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, у постановах Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 907/583/22, від 28.11.2023 у справі № 916/1504/22, від 03.12.2024 у справі № 904/872/24, від 03.12.2024 у справі № 909/321/24, від 11.02.2026 у справі № 916/792/25;
ст.ст. 13, 79, 86 ГПК України без урахування висновків, викладених у постанові від 28.01.2019 у справі № 922/3782/17, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 та від 18.07.2024 у справі № 910/1083/23.
Пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України обґрунтовано відсутністю висновку Верховного Суду щодо звільнення боржника від сплати неустойки на підставі ст. 3 ЦК України у поєднанні з вимогами ст.ст. 13, 15 та 16 ЦК України, в контексті фактичних обставин у цій справі.
Пункт 4 частини 2 статті 287 ГПК України обґрунтовано тим, що апеляційним судом не було досліджено належним чином зібрані у справі докази (платіжні доручення, листування, контррозрахунок пені тощо).
Позивач у відзиві на касаційну скаргу просив залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, частиною другою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Відповідач у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції визначив пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України.
Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо наявності випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, для касаційного оскарження судових рішень, необхідно зазначити, що обов`язковою умовою у цьому разі є неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.
Колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження №14-16цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Водночас колегія суддів зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.
З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків суду касаційної інстанції в кожній конкретній справі.
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях.
За доводами касаційної скарги відповідача судом апеляційної інстанції застосовані положення ч.ч. 4, 7 ст. 75 ГПК України без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, від 07.04.2020 у справі №504/2457/15-ц, від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13, від 09.11.2021 у справі №466/8649/16-ц та від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17; Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 910/10365/15; Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 910/16133/16, від 20.02.2019 у справі № 916/1689/17, від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18, від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19 та від 30.08.2022 у справі № 904/1427/21.
Надаючи оцінку цим доводам скаржника, касаційний суд зазначає, що висновки Верховного Суду у наведених скаржником справах є релевантними до спірних правовідносин, оскільки оцінка дотримання судами положень ч.ч. 4, 7 ст. 75 ГПК України при врахуванні обставин як преюдиційних, здійснюється безвідносно до предмета та підстав позову у конкретній справі, його суб`єктного складу.
Однак, за результатами перегляду цієї справи в касаційному порядку не вбачається неврахування судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови зазначених висновків Верховного Суду, не встановлено неправильного застосування положень ч.ч. 4, 7 ст. 75 ГПК України.
Відповідно до висновків щодо застосування статті 75 ГПК України, викладених у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, на яку послався скаржник, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що "преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи".
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 (провадження № 12-17гс20, пункт 7.10), від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20 (провадження № 12-41гс21, пункт 9.8)).
У постанові від 19.12.2025 у справі № 910/10365/15, яка наведена скаржником, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, узагальнюючи підходи Великої Палати Верховного Суду, наголосив на необхідності розмежування юридичних фактів та їх правової оцінки, підкресливши, що преюдиційне значення можуть мати лише встановлені судом обставини (факти), тоді як висновки суду щодо застосування норм права за певних обставин не є такими обставинами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц звертає увагу, що правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53).
Велика Палата Верховного Суд у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21, яка враховується при перегляді цієї справи з огляду на ч. 4 ст. 300 ГПК України, виснувала зокрема про те, що судове рішення про задоволення позову стосується особи, щодо якої ухвалено це рішення, певні висновки суду, викладені у мотивувальній частині рішення, можуть мати обов`язкове (преюдиціальне) значення поза справою, у якій вони зроблені судом. Правила про преюдицію викладені у ст. 75 ГПК України. 
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Відповідно до ч. 7 цієї статті правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду. 
Аналізуючи положення ч. 7 ст. 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (п. 32) дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (пп. 9.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20). Правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (пп. 9.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20). 
Відповідно до ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; розподіл судових витрат. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Тобто резолютивна частина рішення містить присуд, який в силу обов`язковості судового рішення як конституційної засади судочинства (п. 9 ч. 2 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України) є обов`язковим до виконання. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
У цій справі № 910/11624/25, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" заявлено вимогу про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" пені у розмірі 96 787 859,13 грн, за порушення виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу електричної енергії від 27.02.2020 №65-150-SD-20-00068/320/01/20 та додаткової угоди №4 щодо своєчасної оплати поставленої йому у травні 2020 року електричної енергії. 
Обставини порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу електричної енергії від 27.02.2020 №65-150-SD-20-00068/320/01/20 встановлені судами у справі №910/11610/20. У справі №910/11610/20 Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 4 511 888 391,99 грн, у тому числі: 4 113 724 648,72 грн - основного боргу, 79 674 219,92 грн - пені, 269 879 244,19 грн - штрафу, 26 841 498,41 грн - 3% річних та 21 768 780,75 грн - інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовані простроченням зобов`язання за договором № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 від 27.02.2020 щодо оплати вартості електроенергії, відпущеної у березні - травні 2020 року, а також договором № 65-150-SD-20-00138/1452/01/20 від 25.05.2020 щодо оплати вартості електроенергії, відпущеної у червні 2020 року.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 366 702 145,22 грн та пені у сумі 911 512,08 грн; стягнуто з відповідача на користь позивача 3 747 022 503,50 грн - основного боргу, 78 762 707,84 грн - пені, 269 879 244,19 грн - штрафу, 26 841 498,41 грн - 3% річних та 21 768 780,75 грн - інфляційних втрат. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.12.2021) змінено судове рішення в частині розміру 3% річних, пені та штрафу, стягнуто пеню у розмірі 39 035 776,71 грн, штраф у розмірі 134 939 622,10 грн, 3% річних у розмірі 26 682 969,56 грн. У решті - залишено без змін. 
Отже, судовими рішеннями у справі №910/11610/20, підтверджено наявність у відповідача перед позивачем 3 747 022 503,50 грн основного боргу. 
Оскільки відповідач судове рішення у справі №910/11610/20 виконав лише 01.11.2024, суд апеляційної інстанцій у цій справі № 910/11624/25 дійшов правильного висновку, що у позивача виникло право нарахувати відповідачу 96 787 859,13 грн пені на суму основного боргу за період прострочення 21.04.2021-23.02.2022, який не був охоплений раніше поданим позовом.
Оскільки судовими рішеннями у справі №910/11610/20 позов задоволено, судові рішення стосуються особи, щодо якої ухвалено це рішення, висновки суду щодо підтвердження обставин наявності у відповідача заборгованості за договором № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 від 27.02.2020 щодо оплати вартості електроенергії, відпущеної у травні 2020 року та її розміру, які викладені у мотивувальній частині рішення, а також резолютивна частина рішення, яка містить обов`язковий для відповідача припис сплатити суму боргу у визначеному розмірі, мають обов`язкове (преюдиціальне) значення поза справою, у якій вони зроблені судом.
Судове рішення про задоволення позову про стягнення суми основного боргу у справі №910/11610/20 не підлягає перегляду щодо наявності підстав та встановленого судом розміру заборгованості в іншій справі при вирішенні спору про нарахування пені на цю суму заборгованості за наступний період.
Наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи фактично є спробою ревізії судових рішень у справі №910/11610/20, що є недопустимим.
У зв`язку з цим безпідставними є і посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції вимог ст.ст. 13, 79, 86 ГПК України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 922/3782/17, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 та від 18.07.2024 у справі № 910/1083/23, оскільки ці доводи зводяться до заперечення встановлених у справі № 910/11610/20 обставин наявності у відповідача основного боргу за зобов`язаннями з оплати електричної енергії по договору № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 від 27.02.2020 та додатковій угоди № 4 за травень 2020 року. Доводи касаційної скарги в цій частині базуються виключно на власній позиції відповідача, що вартість електричної енергії за травень 2020 року була сплачена ним у повному обсязі 23.04.2021, без врахування судових рішень, постановлених у справі № 910/11610/20. Посилання відповідача на порушення позивачем порядку зарахування коштів, встановленого у п.п. 6.4, 6.6 договорів на постачання електричної енергії, що впливає на його думку на визначення розміру заборгованості, є безпідставними. Розмір заборгованості відповідача по оплаті вартості електричної енергії за травень 2020 року була предметом спору у справі № 910/11610/20.
Наведені скаржником доводи зводяться до необхідності переоцінки обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи. Однак повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).
З огляду на наведене Верховний Суд зазначає, що у розгляді цієї справи судом апеляційної інстанції надано оцінку доказам з урахуванням принципів належності, допустимості, достовірності та вірогідності. Порушень порядку надання та отримання доказів судом не встановлено.
Аргументи ж скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема статті 86 ГПК України, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах, які наводить скаржник, щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, фактично зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів та прохання надати нову оцінку доказам у справі, що в силу вимог частини другої статті 300 ГПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду, оскільки суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Щодо доводів касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України у поєднанні з ст.ст. 86, 210 ГПК України без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, у постановах Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 907/583/22, від 28.11.2023 у справі № 916/1504/22, від 03.12.2024 у справі № 904/872/24, від 03.12.2024 у справі № 909/321/24, від 11.02.2026 у справі № 916/792/25 то вони свого підтвердження не знаходять.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміром неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення стороною порушення та/або його наслідків тощо.
При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18 та в ін.).
Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін. Також з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд має визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності, з урахуванням встановлених обставин справи, не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.
Наведене спростовує інші доводи касаційної скарги відповідача про відсутність висновку Верховного Суду щодо правової можливості суду, за наявності обставин, на підставі ст. 3 ЦК України у поєднанні з ст.ст. 13, 15, 16 ЦК України відмовляти у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у подібних правовідносинах, оскільки такий висновок існує. А наведені у касаційній скарзі доводи відповідача зводяться до необхідності переоцінки судом касаційної інстанції встановлених обставин та прийняття іншого рішення на користь відповідача. 
Верховний Суд зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі № 923/536/18, від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 та ін.).
Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (правові висновки Верховного Суду у постановах від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 02.06.2021 у справі №5023/10655/11 (922/2455/20) та ін).
Цієї позиції притримується і Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, зазначивши, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Отже, під час здійснення касаційного перегляду судових рішень, в яких судами реалізовувалися дискреційні повноваження, перед судом касаційної інстанції ставляться наступні питання: чи належно суд вмотивував рішення; чи не є воно свавільним (довільним), нераціональним, не підтвердженим доказами або ж помилковим щодо юридичних фактів; чи не є судове рішення необ`єктивним або явно несправедливим, тобто таким, що порушує баланс інтересів сторін. Вказані обставини обумовлені межами здійснення касаційного перегляду визначеними статтею 300 ГПК, відповідно до яких, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, при цьому не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази
У цій справі суд апеляційної інстанції оцінив наявні у матеріалах справи докази, та встановив, що прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати вартості електричної енергії за травень 2020 року підтвердилося. Таких висновків дійшов і суд першої інстанції, однак вважав за необхідне повністю звільнити відповідача від відповідальності. Натомість суд апеляційної інстанції надав оцінку доводам відповідача., врахував, що зобов`язання за договором виконано відповідачем повністю, зважив на відсутність обґрунтованих доказів на підтвердження понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань по договору або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з діями відповідача, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, вважає можливим зменшити розмір пені на 90% від заявленого до стягнення позивачем, що не може свідчити про неврахування інтересів відповідача при вирішенні спору.
Отже, доводи касаційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо фактичної оцінки обставин, встановлених у справі, які покладені в основу судових рішень, тобто, наведені у касаційній скарзі доводи, спрямовані на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Отже, наразі існує висновок Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права щодо яких, на думку відповідача, має формуватися висновок.
Оскільки передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, підстава для касаційного оскарження, не знайшла свого підтвердження, касаційне провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.
Щодо доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: суд не дослідив наявні у матеріалах справи докази, то вони не мають значення, з огляду на необґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу. 
За таких обставин, перевіривши застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та про відсутність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції.
При цьому касаційне провадження, відкрите з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України підлягає закриттю на підставі пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України. 
Висновки Верховного Суду
Відповідно до пункту 4 частин першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).
За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її зміни чи скасування з підстав, викладених у касаційній скарзі немає.
Судові витрати
З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись пункту 4 частин першої статті 296, статями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження у справі № 910/11624/25, відкрите за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Гарантований покупець" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, закрити.
2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Гарантований покупець" в частині касаційного оскарження з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.
3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 у справі № 910/11624/25 залишити без змін.
4. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець 

Судді О. Кролевець

В. Студенець