П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/6938/25	

Головуючий І інстанції: Біоносенко В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Голуб В.А., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту судового рішення - 16.12.2025р.) про заміну неналежної сторони у справі за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області та Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
02.07.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії УМВС України в Миколаївській області, в якому просила суд:
- визнати протиправними дії відповідача про відмову їй в перерахунку пільгової вислуги років при звільненні на пенсію (один місяць за 40 днів), не внесення змін до наказу УМВС України в Миколаївській області від 03.03.2014р. №45 о/с в частині зарахування їй пільгової вислуги років на посадах патрульно-постової служби міліції за період з 07.02.2000р. по 26.07.2004р., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.2011р. №780 «Про внесення змін до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанови Кабінету Міністрів України», пп. «г» п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), а також наказу МВС України від 05.12.2011р. №895 «Про затвердження переліків посад рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, час проходження служби на яких зараховується на пільгових умовах»; 
- зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України внести зміни до наказу УМВС України в Миколаївській області від 03.03.2014р. №45 о/с в частині зарахування їй пільгової вислугу років на посадах патрульно-постової служби міліції за період з 07.02.2000р. по 26.07.2004р., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.2011р. №780 «Про внесення змін до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанови Кабінету Міністрів України», пп. «г» п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), а також наказу МВС України від 05.12.2011р. №895 «Про затвердження переліків посад рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, час проходження служби на яких зараховується на пільгових умовах», виклавши наказ УМВС України в Миколаївській області від 03.03.2014р. №45 о/с в наступній редакції: «Відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнити з органів внутрішніх справ: у запас Збройних сил за п.64 «б» (через хворобу) підполковника міліції ОСОБА_1 (М-019442), начальника відділу режимно-секретного та документального забезпечення УМВС, з виплатою премії за поточний місяць у розмірі 82,5%. З виплатою компенсації за невикористані 8 днів чергової відпустки у поточному робочому році, з 05.03.2014р. Вислуга складає: календарна - 22 р., 06 м., 03 д; ВНЗ - 02р., 04м., 25 д; ОВС - 20 р., 01 м., 08д; пільгова - 26 р., 00 м., 02 д.».
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.09.2025р. адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправними дії Ліквідаційної комісії УМВС України в Миколаївській області про відмову в перерахунку пільгової вислуги років (один місяць за сорок днів), не внесення змін до наказу УМВС України в Миколаївській області від 03.03.2014р. №45 о/с в частині зарахування ОСОБА_1 пільгової вислуги років на посадах патрульно-постової служби міліції за період з 07.02.2000р. по 26.07.2004р. Зобов`язано Ліквідаційну комісію УМВС України здійснити перерахунок пільгової вислуги ОСОБА_1 , зарахувавши до її пільгової вислуги час проходження служби на посадах старшого інспектора (старшого інспектора по роботі з особовим складом по бойовій і службовій підготовці/старшого інспектора по роботі з персоналом) за період з 07.02.2000р. по 26.07.2004р., з обрахунку один місяць за сорок днів. Зобов`язано Ліквідаційну комісію УМВС України внести зміни до наказу УМВС України в Миколаївській області від 03.03.2014р. №45 о/с про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, в частині визначення розміру її пільгової вислуги років, з урахуванням того, що час служби за період з 07.02.2000р. по 26.07.2004р. на посадах старшого інспектора (старшого інспектора по роботі з особовим складом по бойовій і службовій підготовці/старшого інспектора по роботі з персоналом) обраховується один місяць за сорок днів. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Ліквідаційної комісії УМВС України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 грн.
10.10.2025р. Миколаївським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист у справі №400/6938/25.
12.11.2025р. позивачем було подано до суду першої інстанції заяву про заміну сторони у справі її правонаступником, в якій вона просила здійснити його заміну на МВС України.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року (прийнятою у відкритому судовому засіданні) заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі - задоволено повністю. Замінено сторону виконавчого провадження у справі №400/6938/25, а саме боржника у виконавчому листі від 10.10.2025р. - Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Миколаївській області на МВС України.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, МВС України 05.01.2026р. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.12.2025р. та прийняти нову, якою у заміні боржника у виконавчому листі від 10.10.2025р. у справі №400/6938/25 - відмовити. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою МВС України та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
28.01.2026р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
05.02.2026р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечувала відносно її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просила оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.
Інші учасники справи, належним чином повідомлені про розгляд цієї справи, правом подання відзиву на апеляційної скарги не скористалися.
За правилами ч.1 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що саме на МВС України як центрального органу виконавчої владі в цій сфері покладений обов`язок виконати зобов`язання суб`єкта владних повноважень щодо якого ним прийнято відповідне рішення про ліквідацію без правонаступництва. Оскільки, як ГУ НП в Миколаївській області, так і ДУ «ТМО МВС України в Миколаївській області» та Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областей є підпорядкованими структурами МВС України, суд першої інстанції дійшов висновку, саме на МВС України (апелянта) необхідно покласти обов`язок з виконання рішення суду у даній справі. Більше того, у МВС України, в будь-якому випадку, є повноваження організувати виконання рішення суду з залученням будь-кого з цих трьох підконтрольних установ, або всіх трьох одночасно.
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам цієї справи, суд апеляційної інстанції вказує на те, що відповідно до ч.1 ст.52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, стосовно яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Згідно з ч.1 ст.379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII, під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами ч.5 ст.15 Закону №1404-VIII, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до ч.5 ст.104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Отже, підставою для заміни боржника у виконавчому листі (або сторони виконавчого провадження) є припинення юридичної особи та перехід її прав і обов`язків до іншої юридичної особи.
Аналізуючи наведені вище положення, Верховний Суд у постанові від 11.10.2019р. у справі №812/1408/16 вказав на те, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка його завершує. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому, законодавством установлено умову, за якої обов`язки боржника може бути перекладено на іншу особу - це вибуття сторони виконавчого провадження.
У світлі доводів сторін та обставин даної справи, судова колегія звертає увагу, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. Обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Згаданий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Аналогічну правову позицію з цього спірного питання висловив Верховний Суд у постановах від 13.03.2019р. у справі №524/4478/17 та від 20.02.2019р. у справі №826/16659/15.
Таким чином, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або ж часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) іншому чи внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового «припинення» адміністративної компетенції.
Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 12.06.2018р. у справі №2а-23895/09/1270.
У такому разі фактично відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається з суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
При цьому, можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва, а саме: фактичне (або ж компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або ж повноважень за компетенцією) та процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.
Фактичним (компетенційним) адміністративним (публічним) правонаступництвом є врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
У свою чергу, процесуальним адміністративним (публічним) правонаступництвом є унормована можливість заміни адміністративним судом на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (окрім випадків перегляду справи за винятковими або ж нововиявленими обставинами) сторони та/або третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, та враховувати наступне: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.
У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другого відповідача суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого були передані або ж належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
З огляду на викладене вище, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.
Згідно з п.51 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011р. у справі «Чуйкіна проти України» (заява №28924/04), ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу. У цій справі Суд також зазначив, що «інший висновок дозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих».
До того ж, аналогічну позицію з цього питання висловила і Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у своїй постанові від 08.12.2021р. у справі №9901/348/19.
Окрім того, у постанові від 11.02.2021р. у справі №826/9815/18 Верховний Суд зазначив, що повноваження відповідних державних органів не є статичними та можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. Однак, такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень внаслідок реорганізації чи ліквідації. У зв`язку із цим Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого:
- якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, відносно яких виник спір, внаслідок, зокрема, передачі відповідним розпорядчим актом його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень;
- якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).
Колегія суддів враховує, що спір між сторонами даної справи виник у відносинах публічної служби - у зв`язку з проходженням позивачем служби в органах внутрішніх справ та, відповідно, не стосується публічно-владних функцій УМВС України в Миколаївській області.
Обов`язок, покладений на УМВС України в Миколаївській області (Ліквідаційної комісії) рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.09.2025р., у даному випадку не стосується реалізації повноважень у сферах забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності. 
Тож підстави для правонаступництва у цих правовідносинах виникли саме з моменту державної реєстрації припинення УМВС України в Миколаївській області.
Однак, це не змінює тієї обставини, що правонаступником ліквідованого УМВС України в Миколаївській області за виконавчим листом від 10.10.2025р. у справі №400/6938/25 є саме та особа, до якої перейшла адміністративна компетенція суб`єкта владних повноважень, що припинився.
На тлі цього судова колегія вважає за необхідне проаналізувати і співставити функції і завдання, які виконувала міліція та які наразі виконують МВС України та Національна поліція.
Так, згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про міліцію», міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.
Основними завданнями міліції, зокрема, було: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень.
Приписами ст.ст.1, 2 Закону України «Про Національну поліцію» установлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Згідно з «Положенням про МВС України» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015р. за №878), МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України. МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах: забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг; захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні; цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Відповідно до «Положення про Національну поліцію» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015р. №877), Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Основними завданнями Національної поліції є: 1) реалізація державної політики у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики в зазначених сферах; 3) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або ж внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
На підставі співставлення завдань і функцій цих трьох органів можна дійти висновку, що МВС України є органом влади, який формує державну політику, зокрема, у сфері забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг. Між тим, реалізація державної політики у вказаній сфері відноситься до компетенції Національної поліції, а до цього вказані завдання та функції держави покладались на міліцію.
Таким чином, у спірних правовідносинах «правонаступником» прав та обов`язків припиненого УМВС України в Миколаївській області, враховуючи вказані статус, обсяг повноважень і принцип територіальності, є територіальний орган Національної поліції, а саме ГУ НП в Одеській області.
Аналогічна правова позиція щодо передачі функцій ліквідованих управлінь МВС України до відповідних управлінь Національної поліції вже неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 23.05.2018р. у справі №П/811/3414/15, від 05.11.2020р. у справі №752/2391/17, від 22.10.2020р. у справі №520/5147/19, від 04.08.2022р. у справі №824/3161/14-а, від 17.05.2023р. у справі №240/11052/20 та 14.09.2023р. у справі №580/10635/21.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд попередньої інстанцій при вирішенні питання про заміну боржника у виконавчому листі неправильно застосовував норми матеріального і процесуального права та не врахував існуючу правозастосовчу практику Верховного Суду, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження.
Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.
У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного вище, колегія суддів доходить висновку про те, що ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати, а заяву позивача задовольнити частково, здійснивши заміну боржника - Ліквідаційної комісії УМВС України в Миколаївській області у виконавчому листі від 10.10.2025р. у справі №400/6938/25 на правонаступника - ГУ НП в Одеській області.
Керуючись ст.ст.308,311,312,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - задовольнити частково.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року - скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі №400/6938/25 - задовольнити частково.
Замінити боржника у виконавчому листі, виданому Миколаївським окружним адміністративним судом 10.10.2025 року у справі №400/6938/25, - Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (код ЄДРПОУ: 08592253) на її правонаступника - Головне управління Національної поліції в Одеській області (код ЄДРПОУ: 40108735)
У задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 28.04.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: В.А. Голуб 

В.О. Скрипченко