ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3151/25  Номер провадження 22-ц/814/2325/26	Головуючий у 1-й інстанції Рудалєва Л. В.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я. 
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 лютого 2026 року (час ухвалення судового рішення з 12:30:04 (09.02.2026) до – 02:00:0 (16.02.2026); дата виготовлення повного тексту судового рішення – 16 лютого 2026 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь матеріальну (майнову) шкоду у сумі 993,34 грн, моральну (немайнову) шкоду у сумі 100 000,00 грн, а також витрати на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.
Заявлені вимоги мотивовані тим, що вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 квітня 2024 року у справі №539/4140/23 відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 грн; задоволено цивільний позов прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі КП «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради Полтавської області про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілої (позивачки) у сумі 7 570,85 грн. Ухвалою Полтавського апеляційного суду вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення відповідачем стосовно неї вона була змушена лікуватися та самостійно купувати ліки. Після перебування у лікарні позивачка довгий час відчувала головний біль, а також під очима були гематоми; позивачка була позбавлена можливості працювати по господарству, а також продовжувала лікуватися амбулаторно. 
Крім того, унаслідок вчинення стосовно неї кримінального правопорушення позивачка зазнала моральних страждань, які виразилися у душевних стражданнях, пов`язаних з побиттям, а також порушенні звичного життєвого укладу, незручностями у спілкуванні, пов`язаними із зовнішнім виглядом (синці, гематоми).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 лютого 2026 року задоволені частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 90 (дев`яносто гривень) 60 копійок; моральну шкоду у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 61 (шістдесят одна) гривня 04 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу сумі 504 (п`ятсот чотири) гривні 00 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам. Суд не дотримався загальних засад цивільного судочинства щодо справедливості і неупередженості розгляду спорів, ефективного захисту порушених прав осіб.
У своїх висновках суд безпідставно поклався на показання свідків, заявлених відповідачем, а також на матеріали кримінального провадження, яке закрите у зв?язку з відсутністю складу злочину.
Висновки суду у частині визначення розміру моральної шкоди суперечать фактичним обставинам. 

Відзив на апеляційну скаргу адвоката Петракова В.А., представника ОСОБА_2 , отриманий апеляційним судом 13 травня 2026 року, тобто поза межами строку, встановленого ухвалою апеляційного суду від 19 березня 2026 року, копія якої доставлена в електронний кабінет адвоката Петракова В.А. 20 березня 2026 року, тому до уваги не приймається. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с.3).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в АДРЕСА_1 , є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.91).
Відповідно до довідки №2826 від 21 серпня 2022 року Лубенського КП «ЛЛІЛ» ЛМР ОСОБА_1 21 серпня 2022 року була побита під час сварки ОСОБА_2 в селі Горобії на автобусній зупинці, діагноз: навколоорбітальні гематоми з обох боків, зсадини обличчя, ЗЧМТ, алкотест – 0,00 промілє (а.с.4).
З виписки №6172/781 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого неврологічного відділення КП «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 (далі – виписка з лікарні) вбачається, що у вказаної особи діагностовано ЗММТ, струс головного мозку; вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 21 до 26 серпня 2022 року; після виписки рекомендовано, серед іншого, наступні ліки: пірацетам, гідазепам, діаформін (а.с.5).
Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 квітня 2024 року у справі № 539/4140/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України, стосовно умисного заподіяння ОСОБА_1 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; призначено покарання у виді штрафу у сумі 1 700,00 грн; задоволено цивільний позов Лубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі КП «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради щодо стягнення з ОСОБА_2 витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_1 (а.с.6-7). Як вбачається зі змісту вироку, цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_1 не заявлявся.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року у вказаній вище справі вирок залишено без змін (а.с.8-9).
Згідно з чеками з 22 серпня 2022 року до 25 серпня 2022 року в аптеці було придбано наступні ліки та медичні засоби: лібра, альцмерат, параплексін (чек № 140124 від 22 серпня 2022 року на суму 334,10 грн), лізину есцинат (чек №140134 від 22 серпня 2022 року на суму 204,60 грн), параплексін, альцмерат, шприц одноразовий, рукавички медичні (чек №140202 від 23 серпня 2022 року на суму 234,84 грн), лізину есцинат (чек №140376 від 25 серпня 2022 року на суму 68,20 грн), гідазепам (чек №140383 від 25 серпня 2022 року на суму 90,60 грн) (а.с.10).
Свідок ОСОБА_3 пояснив, що чув як ОСОБА_1 сперечалася із дружиною відповідача. Що відбувалося між ними не бачив. Деякий час після цього інциденту ОСОБА_1 не з`являлася у селі, але через тиждень вже приїхала з міста та продовжила свій звичний спосіб життя, тягаючи важкі торби до міста.
Свідок ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_1 постійно провокує людей на сварку. Щодо моральної та матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 , нічого сказати не може. Після побиття позивачка вела звичайний спосіб життя: працювала по господарству. Близьких осіб позивачки – дочку та онука – свідок ніколи не бачив. На повторному допиті свідок показав, що ОСОБА_1 погрожувала пістолетом, у зв`язку з чим свідок викликав поліцію.
Свідок ОСОБА_5 , дружина відповідача, пояснила, що має досить напружені стосунки із позивачкою, оскільки остання постійно пред`являє претензії стосовно професійної діяльності свідка (свідок працює у сільській раді). Свідок показала, що після побиття разом із відповідачем оплачувала лікування позивачки у лікарні, після повернення із лікарні ОСОБА_1 веде звичний спосіб життя, швидку допомогу після повернення з лікарні ОСОБА_1 не викликала. У позивачки є конфлікт з дітьми, який не пов`язаний з побиттям.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 27 серпня 2022 року здійснюється досудове розслідування у кримінальне провадження № 12022175570000302 за частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України у зв`язку із наступною подією: 21 серпня 2022 року ОСОБА_1 (позивачка), перебуваючи на автобусній зупинці за адресою: Полтавська область, Лубенський район, село Горобії, в ході раптового виниклого конфлікту на грунті неприязних відносин умисно нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_5 (дружина відповідача), вид та ступінь тяжкості яких встановлюється (а.с.92, зворотна сторона).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вироком суду відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за частиною другою статті 125 КК України, що полягало в умисному заподіянні позивачці умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вирок набрав законної сили. 
Виписка з лікарні містить помилку у написанні імені позивачки. Крім того, як вбачається зі змісту вироку, який набрав законної сили, указана виписка з лікарні була подана як доказ винуватості відповідача, прийнята судом та проаналізована у сукупності із іншими доказами у справі під час винесення вироку, який набрав законної сили. Виписка з лікарні видана саме позивачці, виписка містить перелік ліків, які відрізняються від тих ліків, які містяться у чеках (за винятком одного медичного препарату – гідазепам, який відповідно до чеку коштує 90,60 грн). Отже, суд дійшов висновку, що саме витрати на придбання цих ліків, які призначені позивачці під час її перебування на лікуванні, слід стягнути із відповідача як матеріальну шкоду, а саме - 90,60 грн.
Після лікарні позивачка не змінила звичного укладу життя: займалася господарством, конфліктувала з оточуючими, не спілкувалася з родиною. Проте, на переконання суду, завдані відповідачем тілесні ушкодження, за нанесення яких відповідач був притягнутий до кримінальної відповідальності, їй спричинили моральну шкоду, яку суд оцінив в 5 000,00 грн. Саме така сума враховує характер правопорушення, є справедливою та розумною, а також унеможливлює безпідставне збагачення позивачки.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.
Апеляційна не містить конкретних обгрунтованих доводів у частині визначеного судом розміру відшкодування матеріальної шкоди, а саме витрат на лікування.
Суд першої інстанції належним чином дослідив надані позивачкою докази у підтвердження витрат на лікування (чеки на придбання ліків, вирок суду у кримінальному провадженні, виписку з лікарні) і обгрунтовано визнав доведеним факт витрачання коштів на лікування у сумі 90,60 грн – придбання медичного препарату «гідазепам».
Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом загальних засад цивільного судочинства слід зазначити, що згідно матеріалів справи позивачка приймала участь у справі через свого представника – адвоката Садового В.В., а також особисто (а.с.14, 28, 61, 72, 97, 117, 127,145). У справі відсутні докази про те, що суд чинив перешкоди позивачці у реалізації її права на подання доказів суду на підтвердження обставин, якими вона обгрунтовувала свої вимоги.
У рішенні суду відсутні висновки про те, що розмір відшкодування визначений судом з урахуванням допитаних свідків. 
Щодо висновків суду про визначення розміру моральної шкоди апеляційний суд зауважує таке.
По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року (справа № 180/1735/16-ц).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат ( див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19).
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. Ті, обставини, які суд першої інстанції встановив, вплинули на обґрунтування ним розміру присудженого позивачу відшкодування.
Отже, вирішуючи питання про визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, прийняв до уваги обставини заподіяння шкоди позивачці, істотність вимушених у житті позивачки змін, характер, тривалість і обсяг заподіяних їй моральних страждань, врахував поведінку відповідача та з урахуванням вимог розумності і справедливості, обґрунтовано вважав справедливою сумою компенсації заподіяної позивачці моральної шкоди у сумі 5 000 грн.
В апеляційні скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 13 травня 2026 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов 

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов