ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року
м. Київ
справа № 703/40/24
провадження № 51 - 81 км 26
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника  ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 квітня 2025 року та вирок Черкаського апеляційного суду від 7 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023250000000305, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя  АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 квітня 2025 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. На підставі статей 75, 76 КК  ОСОБА_6  звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього певні обов`язки. Частково задоволено цивільні позови та стягнуто із ОСОБА_6 :
- на користь неповнолітньої ОСОБА_9 , в інтересах якої, як законний представник, діє ОСОБА_11 -400 000 грн моральної шкоди, пов`язаної зі смертю її батька - ОСОБА_12 , а також ухвалено стягувати 10 074,79 грн шкоди, завданої смертю годувальника ОСОБА_12 , щомісячно, починаючи з 17 серпня 2023 року до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення нею 23 річного віку;
- на користь неповнолітнього ОСОБА_13 , в інтересах якого, як законний представник, діє ОСОБА_11 -400 000 грн моральної шкоди, пов`язаної зі смертю його батька - ОСОБА_12 , а також ухвалено стягувати 10 074,79 грн шкоди, завданої смертю годувальника ОСОБА_12 , щомісячно, починаючи з 17 серпня 2023 року до досягнення ним повноліття;
- на користь ОСОБА_14 400 000 грн моральної шкоди, пов`язаної зі смертю її сина - ОСОБА_12 .
Також стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 17 523, 23 грн витрат на проведення судово - автотехнічної, транспортно-трасологічної та експертизи технічного стану автомобілів.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого   ОСОБА_15 , та отримання середньої тяжкості тілесних ушкоджень пасажиром ОСОБА_10 , за обставин, детально викладених у вироку. 
Апеляційний суд частково задовольнив апеляційні скарги прокурора та захисника, скасував вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання та ухвалив в цій частині свій вирок, яким призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК зі застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. Зменшив суму стягнення з ОСОБА_6 процесуальних витрат до 6052,19 грн. В решті вирок залишив без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі захисник, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення цивільних позовів і призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає, що цивільна відповідальність ОСОБА_6 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна», що підтверджується полісом №213375240 та страховими актами за даним полісом, суди попередніх інстанцій, в супереч вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV та правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року (справа №760/15471/15-ц), від 4 липня 2018 року (№755/18006/15-ц) та у постанові від 27 липня 2021 року (справа №431/1397/20), моральну та матеріальну шкоду стягнули лише з ОСОБА_16 , без врахування відповідальності страховика. Зазначає, що страховою компанією, з посиланням на таємницю страхування, на запит сторони захисту не було надано відомостей щодо страхових виплат, які були здійснені. Вказує, що суд апеляційної інстанції, відійшовши від правових висновків Верховного Суду, належним чином не мотивував свого рішення, а більшість доводів сторони захисту, зокрема про необґрунтоване стягнення із засудженого відповідних сум та добровільне відшкодування останнім моральної шкоди потерпілим, колегія суддів залишила поза увагою. 
Позиції учасників судового провадження
Засуджений, його захисник та потерпіла ОСОБА_10 підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Потерпілі  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та прокурор заперечували проти її задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 286 КК, вид та розмір призначеного засудженому покарання в касаційній скарзі захисником не оспорюються.
Що стосується тверджень сторони захисту про неправильне вирішення судами попередніх інстанцій цивільного позову, а саме безпідставне не залучення страхової компанії як співвідповідача, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ст. 62 КПК, цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви до органу досудового розслідування або суду.
Відповідно до положень статей 1166 і 1167 ЦК, майнова (матеріальна) та моральна шкода завдана неправомірними діями фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала. За частиною 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1194 ЦК передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У ході вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
Цих вимог закону під час вирішення цивільних позовів потерпілих  ОСОБА_8 , ОСОБА_9  у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 суди першої та апеляційної інстанцій дотрималися.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, до початку судового розгляду потерпілі  ОСОБА_8 та ОСОБА_9  звернулися з цивільними позовами до ОСОБА_6 у межах кримінального провадження. При цьому, в їхніх позовних заявах не було зазначено як цивільного відповідача страхову компанію. 
Під час судового розгляду сторона захисту, хоч і посилалася на те, що автомобіль, яким керував ОСОБА_6 , застрахований в страховій компанії ПрАТ «СК «Євроінс Україна», проте страховий поліс не надала і клопотання про залучення вказаної страхової компанії до участі в справі як відповідача ні засуджений, ні його захисник не заявляли.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що потерпілий не обмежений у своєму праві вибору способу відшкодування завданої шкоди, або шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, або шляхом звернення вимоги до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність.
З огляду на відсутність законних підстав для залучення до участі у кримінальному провадженні як відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а також відсутність клопотань сторін про залучення страхової компанії, місцевий суд прийняв правильне рішення про стягнення заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди із засудженого.
При цьому суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_6 не позбавлений законних прав та можливості звернутися до страхової компанії ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про повернення суми відшкодування завданої шкоди у межах розміру страхового ліміту та вирішити це питання в цивільно-правовому порядку.
Всупереч твердженням захисника, апеляційний суд перевірив аналогічні доводи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту, та правильно залишив вирок місцевого суду в цій частині без змін.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що захисник хоча й послався на відповідні положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо обов`язку страховика відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), проте не аргументував необхідність зменшення моральної шкоди з огляду на положення цього Закону, а тому колегія суддів апеляційного суду не знайшла підстав для зменшення суми моральної шкоди в частині сплаченій потерпілим страховиком.
Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належним чином умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.
Під час перевірки оскаржуваних рішень судом касаційної інстанції не встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б тягнули за собою їх зміну чи скасування, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 квітня 2025 року та вирок Черкаського апеляційного суду від 7 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_6  залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 -без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1  ОСОБА_2  ОСОБА_3