ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
   	Справа № 636/9863/25  Провадження № 2/636/954/26	

Дата 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01червня 2026 року         м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі: 
головуючого судді Карімова І.В., 
за участю секретаря судового засідання – Ріпи І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Кропивницької міської ради про позбавлення батьківських прав, 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького . Позов мотивований тим, що відповідачка ОСОБА_3 перебувала у фактичних шлюбних відносинах із сином позивача - ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 від цих відносин народилась донька ОСОБА_5 ,відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. 13.01.2025 року позивачка отримала повідомлення про зникнення безвісти її сина ОСОБА_4 під час виконання останнім військового обов`язку. 11.03.2025 року ОСОБА_3 привела малолітню ОСОБА_6 до позивача та повідомила, що тимчасово залишає дитину у неї, оскільки має намір виїхати до м. Харкова для вирішення особистих питань. У подальшому відповідачка повідомила позивачку про неможливість повернутися та забрати дитину, після чого ОСОБА_1 звернулася до Управління з питань захисту дітей Кропивницької міської ради з питання визначення місця проживання дитини та обстеження умов її проживання. За результатами проведених заходів було встановлено належні умови проживання дитини у сім`ї позивачки. Наказом Управління з питань захисту дітей Кропивницької міської ради від 01.09.2025 № 54-вл ОСОБА_2 , як дитину, яка залишилася без батьківського піклування, тимчасово влаштовано до сім`ї позивачки. ОСОБА_1 зазначає, що з часу залишення дитини відповідачка не бере участі у її вихованні та утриманні, не цікавиться станом здоров`я, розвитком та умовами проживання доньки, не надає матеріальної допомоги, не підтримує належного спілкування з дитиною та фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з викладеним позивачка просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 19.11.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 28.01.2026 року замінено у цій справі третю особу: Орган опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького на виконавчий комітет Кропивницької міської ради.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 26.03.2026 року підготовче провадження закрито, і справа призначена до розгляду по суті.
Представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_7 надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують за заявленими підставами, просив їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про визнання позову в повному обсязі та розгляду справи без її участі.
Третьою особою - виконавчим комітетом Кропивницької міської ради надано до суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав підтримують.
Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю учасників справи на підставі наданих доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 18 липня 1998 року Софіївською сільською радою Близнюківського району Харківської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_4 .
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних відносинах від яких народилась донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері ОСОБА_3 .
Як вбачається із сповіщення сім`ї (близьких родичів) зниклого безвісти (потрапившого у полон) № 622 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.01.2025 за вих.№12/468 ОСОБА_1 сповіщено, що її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зник безвісти 31.12.2024 року у районі населеного пункту Солоне Покровського району Донецької області, під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини від збройної агресії російської федерації.
Наказом Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради від 01.09.2025 року про тимчасове влаштування дитини, яка залишилась без батьківського піклування, вирішено тимчасово влаштувати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сім`ю позивачки ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 29.10.2025 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн за ухилення від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України, щодо її малолітніх дочок - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судом встановлено, що 07.08.2025 о 19:00 год. за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 зловживала алкогольними напоями, не приділяла належної уваги вихованню ОСОБА_10 , а також не брала участі у вихованні ОСОБА_11 , яка з 11.03.2025 проживає окремо від матері.
Рішенням виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 04.03.2026 року № 231 затверджено висновок Органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького
щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з тим, що з часу залишення дитини матір не бере участі у її вихованні та утриманні, не цікавиться станом здоров`я, розвитком та умовами проживання доньки, не надає матеріальної допомоги, не підтримує належного спілкування з дитиною та фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_3 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Суд погоджується з вищевказаним висновком органу опіки і піклування, оскільки він є достатньо обґрунтованим, та узгоджується з наданими до суду доказами.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною.
У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору.
У разі спору передусім повинні бути визначені інтереси дитини й тільки потім — права батьків. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 04 квітня 2018 року у справві №756/2109/16-ц, провадження № 61-5487св18.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 життям малолітньої дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання; не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною належного виховання, що свідчить про умисне ухилення нею від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказані обставини, виходячи із положень статей 164-167 СК України, є підставою для позбавлення батьківських прав.
Позбавлення батьківських прав відповідачки в судовому порядку скасовує лише правовий зв`язок між нею та її малолітньою дочкою, підтверджує відсутність фактичного духовного зв`язку між матір`ю та дитиною .
При цьому суд враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження №61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Суд вважає, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу заявленого позову, а саме тривале невиконання відповідачкою ОСОБА_3 батьківських обов`язків, знайшли своє підтвердження наданими належними і допустимими доказами умисного винного ставлення відповідачки до невиконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування нею своїми обов`язками.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. підлягають стягненню на її користь з відповідачки ОСОБА_3 .
Керуючись ст.ст. 12, 141, 178, 211, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 353,354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Кропивницької міської ради про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211( одна тисяча двісті одинадцять) грн. 40 коп.
Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його оголошення до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений також у разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 . 
Третя особа: Виконавчий комітет Кропивницької міської ради, ЄДРПОУ 04055251, адреса місця знаходження: 25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд. 41.

Суддя           І.В. Карімов