ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3914/26 Справа № 243/9913/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фалін І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.
за участю секретаря судового засідання Усенко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №243/9913/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування, за апеляційною скаргою представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - Компанійця Віталія Сергійовича на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Фаліна І.Ю.,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування.
В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Стаханов (на разі найменування м.Кадіївка) Луганської області помер її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказує, що 03 червня 2025 року звернулась до Подільського районного суду м.Києва із заявою про встановлення факту смерті батька на тимчасово окупованій території України.
Рішенням від 03 червня 2025 року по справі №758/8074/25 встановлено факт смерті ОСОБА_2 у м.Стаханов Луганської області.
Також зазначає, що 19 червня 2025 року звернулась до ГУ ПФУ в Донецькій області із заявою щодо припинення нарахування пенсії та повернення пенсії за період невиплати.
ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило, що ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області з дислокацією у м.Слов`янськ, як отримувач пенсії за віком, призначену відповідно до Закону №1058 та має статус «незареєстрована внутрішньо переміщена особа». Нарахування та виплата пенсійних коштів ОСОБА_2 припинена із 01 січня 2016 року відповідно до ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у зв`язку з відсутністю інформації про реєстрацію пенсіонера в Єдиній інформаційній базі про внутрішньо переміщених осіб. Пенсія за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2025 року ОСОБА_2 не нараховувалася та не виплачувалася, недоотримана пенсія відсутня.
Позивач вказує, що в подальшому звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стопченко К.О. із заявою про прийняття спадщини, а також із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно. У відповідь на запит нотаріуса відповідач повідомив, що сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.
Зазначає, що 03 жовтня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стопченко К.О. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у вигляді видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію ОСОБА_2 .
Звертає увагу, що факт звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у межах відведеного законом строку свідчить, що вона прийняла спадщину в цілому на все майно/майнові права померлого. А тому вона, як спадкоємець ОСОБА_2 має право на отримання належних йому пенсійних виплат з моменту припинення їх виплати з 01 січня 2016 року та до моменту смерті батька.
У зв`язку з чим просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на недоотриману пенсію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 січня 2016 року по 18 січня 2025 року. Зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу недоотриману пенсію ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 січня 2016 року по 18 січня 2025 року. Стягнути витрати по оплаті судового збору.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2025 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на недоотриману пенсію за період з 01 січня 2016 по 18 січня 2025 року, на одержання якої за життя мав право ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області, виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 січня 2016 по 18 січня 2025 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 . Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник ГУ ПФУ в Донецькій області - Компанієць В.С. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права при ухваленні судового рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності правового обґрунтування припинення виплати пенсії не відповідають положенням чинного законодавства та об`єктивним обставинам справи, а саме припинення виплати було здійснено відповідно до положень діючого законодавства.
Наведені вище обставини свідчить про те, що судом, при розгляді справи, було не в повній мірі досліджені всі аспекти справи та доводи Управління, що у свою чергу, призвело до невірного застосування норм та положень ст.ст.46, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст.1216, 1218, 1227 ЦК України, а також практики Верховного Суду України. 
Зазначає, що відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 перебував на обліку ГУ ПФУ в Донецькій області з дислокацією у м.Слов`янськ як внутрішньо переміщена особа та отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виплату пенсії проведено по 31 грудня 2015 року.
Вказує, що пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджено особливий порядок місцевого самоврядування. З метою обліку внутрішньо переміщених осіб органи соціального захисту населення ведуть Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, держателем якої є Міністерство соціальної політики України, до якої вноситься така інформація.
З 01 березня 2016 року виплату пенсії було призупинено на підставі ст.12 Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Відповідно до частини другої статті 49 Закону №1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою ст.35 та ст.46 цього Закону.
Звертає увагу, що ОСОБА_2 із заявою щодо поновлення виплати пенсії на контрольованій українською владою території у встановленому порядку до органів ПФУ не звертався. Інформація про проходження ОСОБА_2 фізичної ідентифікації особи в АТ «Ощадбанк» або в органах ПФУ відсутня. Пенсійна справа знята з обліку з 01 лютого 2025 року у зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що згідно свідоцтва про смерть від 12 червня 2025 року серія НОМЕР_1 , місце смерті ОСОБА_2 – Луганська область, Алчевський район, м.Кадіївка.
У випадках, коли на день смерті пенсіонера нарахування та виплата пенсії не здійснювалась, заява щодо поновлення виплати пенсії особисто пенсіонером не надавалась, органи ПФУ можуть відновити нарахування пенсії на підставі заяви спадкоємця, визначеного нотаріусом. Обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться згідно з частиною другою статті 49 Закону №1058, з урахуванням вимог статті 46 Закону №1058 (не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії).
Датою звернення за отриманням пенсії у випадках смерті пенсіонерів є дата звернення визначеного нотаріусом спадкоємця з усіма передбаченими законодавством документами (аналогічні права належали спадкодавцю).
Зазначає, що інформацію про суми пенсій, які залишилися недоотриманими у зв`язку зі смертю пенсіонерів, органи ПФУ відповідно до вимог статті 46 Закону України «Про нотаріат» надають нотаріусам. ГУ листом №0500-0205-8/86254 від 29 серпня 2025 року на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стопченко К.О. повідомило про відсутність сум недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .
Нарахування та виплату пенсії померлому було призупинено з 01 червня 2016 року, а пенсійну справу було закрито у зв`язку зі смертю пенсіонера. За своє життя останній особисто за поновленням виплати пенсії не звертався.
Таким чином, оскільки пенсія після припинення її виплати не нараховувалось для виплати, тому вона не може бути нарахована та виплачена позивачці в рамках спадкування належного спадкодавцю майна, оскільки вказані кошти фактично ОСОБА_1 не належали.
Вважає, що відсутні підстави для визнання за позивачкою права власності та виплати недоотриманої пенсії та страхових виплат оскільки спадкодавцю належало саме право на отримання вказаних коштів, а не самі кошти.
Зауважує, що оскільки нарахування пенсії ОСОБА_1 було припинено та за життя останнього та у встановленому законом порядку не було оскаржено дії компетентних органів щодо не нарахування та невиплати пенсії, така пенсія не належала спадкодавцеві та не підлягає виплаті членам сім`ї в порядку, передбаченому ч.1 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
У зв`язку з чим просив апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області задовольнити, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 скориставшись своїм правом, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому не визнає вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Донецькій області.
Вважає аргументи скарги відповідача неспроможні, а деякі тези скарги суперечливими.
Зазначає, що рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2025 року законне, обґрунтоване та правильне по суті. Підстав для його скасування об`єктивно не існує.
Право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України. Таке право у разі смерті пенсіонера переходить в повному обсязі до його спадкоємців.
Викладені обставини та факти належним чином та в повному обсязі були досліджені/ враховані судом першої інстанції та об`єктивно не існує підстав для скасування законного, обґрунтованого та правильного по суті судового рішення.
Зауважує, що наявність/відсутність бюджетних асигнувань жодним чином не може впливати на належне їй право спадкування недоотриманої пенсії батька.
Вважає, що має право як на нараховану, але не виплачену пенсію батька так і на ту, яка (через протиправні дії відповідача) не була нібито нарахована та виплачена батьку (але на яку він мав право).
У зв`язку з чим просила апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області залишити без задоволення, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2025 року - залишити без змін.

Учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року, копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання.
На звернення позивачки від 19 червня 2025 року ГУ ПФУ в Донецькій області 28 липня 2025 року надано відповідь №26593-23832/Д-02/8-0500/25 з якої слідує, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на обліку в ГУ з дислокацією у м. Слов`янськ, як одержувач пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Мав статус «незареєстрована внутрішньо переміщена особа». Нарахування та виплата пенсійних коштів ОСОБА_2 припинена із 01 січня 2016 року відповідно до ст.12 Закону України №1706-VІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у зв`язку з відсутністю інформації про реєстрацію пенсіонера в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.
За даними інформаційних систем ПФУ з заявою про поновлення виплати пенсії на контрольованій українською владою території ОСОБА_2 у встановленому порядку до органів ПФУ не звертався. Пенсія за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2025 року ОСОБА_2 не нараховувалась та не виплачувалась, недоотримана пенсія відсутня.
На виконання запиту нотаріуса відділом обслуговування громадян №2 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Донецькій області надано відповідь з якої слідує, що сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стопченко К.О. від 03 жовтня 2025 року, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стопченко К.О. від 11 листопада 2025 року №345/01-16 слідує, що спадкоємицею, яка подала заяву про прийняття спадщини є: донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як вбачається з матеріалів електронної пенсійної справи, наданих на виконання ухвали суду від 31 жовтня 2025 року ГУ ПФУ в Донецькій області, ОСОБА_2 пенсія не нараховувалась та не виплачувалась.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із тих підстав, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Позивач успадкував належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті, а дата звернення спадкоємця до органу ПФУ з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам ПФУ права на обмеження цих виплат.
Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності дій щодо припинення нарахування та виплати пенсії померлому ОСОБА_2 за спірний період з 01 січня 2016 року по 18 січня 2025 року.
Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавця.
Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у нього як спадкоємця першої черги після смерті батька права на спадкування недоотриманої суми пенсії.
Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вказаних норм не суперечить положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі №428/6685/19, від 30 січня 2024 року у справі №420/8604/21.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 (провадження №61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця.
Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення.
Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV ( далі Закон № 1058-IV) та інших нормативноправових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Дія інших нормативноправових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються , зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера встановлений статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058 (далі – Закон №1058).
Так, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Аналогічні положення містяться у пункті 2.26 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть та документи, які підтверджують родинні стосунки та документи які свідчать про проживання з пенсіонером на день його смерті. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб, незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».
Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат.

У справі, що переглядається, судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на обліку в ГУ ПФУ з дислокацією у м.Слов`янськ, як одержувач пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мав статус «незареєстрована внутрішньо переміщена особа».
Нарахування та виплата пенсійних коштів ОСОБА_2 припинена із 01 січня 2016 року відповідно до ст.12 Закону України №1706-VІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у зв`язку з відсутністю інформації про реєстрацію пенсіонера в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.
Пенсія за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2025 року ОСОБА_2 не нараховувалася та не виплачувалась.

Колегія суддів звертає увагу, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем, не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на їх отримання.
Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець ОСОБА_1 , відповідно до положень статті 1227 ЦК України, має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.

Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й вірно застосувавши норми матеріального права, зробив обґрунтований висновок про задоволення позову ОСОБА_1 та зобов?язання ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити нарахування та виплату їй, як спадкоємцю, сум страхових виплат належних спадкодавцю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з чим і погоджується колегія суддів. 
Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції, що право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому призначена спадкодавцеві пенсія за період з 01 січня 2016 року по 18 січня 2025 року повинна була відповідачем нараховуватися, обліковуватися та бути виплаченою спадкоємцю.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановивши, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

Доводи відповідача, що пенсія, після припинення її виплати, не нараховувалась для виплати, а тому вона не може бути нарахована та виплачена позивачці в рамках спадкування належного спадкодавцю майна, оскільки вказані кошти фактично спадкодавцю ОСОБА_1 не належали - відхиляються колегією суддів, оскільки суперечать вимогам чинного законодавства про спадкування та обставинам справи, т.я. встановлено, що позивач має право на спадкове майно, в тому числі і пенсію ОСОБА_2 , що є її власністю в порядку спадкування за законом, а також незаконне перешкоджання відповідачем реалізації прав позивача, як спадкоємця, на отримання належного їй спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останнім за життя за період з 01 січня 2016 року по 18 січня 2025 року.
Інші доводи відповідача зводяться до не згоди позивача із судовим рішенням, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують і не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2025 року — немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - Компанійця Віталія Сергійовича - залишити без задоволення. 
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 29.04.2026 року.

Головуючий суддя     О.В. Агєєв