справа № 631/532/26
провадження № 3/631/285/26

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року селище Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Тетяна Михайлівна, розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, паспорт з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , виданий 13 жовтня 2003 року органом 6351, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області від відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області для розгляду по суті надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА № 204155, складеного 13 квітня 2026 року інспектором сектору ювенальної поліції СВГ відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції Федоренко Альбіною Володимирівною, убачається, що ОСОБА_1 не займається вихованням свого підопічного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 12 квітня 2026 року о 02 годині 30 хвилин в селищі Нова Водолага по вулиця Донці Григорія в парку «Ювілейний» перебував у стані алкогольного сп`яніння, що виразилось у різкому запаху алкоголю з порожнини рота, порушенні координації рухів, брудному одязі. Своїм зовнішнім виглядом та поведінкою ображав людську гідність і громадську мораль, чим порушив громадський порядок.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнала у повному обсязі, просила суворо не карати.
Суддя, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.
Згідно зі статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами статтей 251 та 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
В обґрунтування вини ОСОБА_1 інспектором сектору ювенальної поліції СВГ відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції Федоренко Альбіною Володимирівною надані наступні докази, які безпосередньо були досліджені у судовому засіданні, а саме: 
протокол про адміністративне правопорушення серії ВБА № 204155, складений 13 квітня 2026 року та особисто підписаний ОСОБА_1 (а. с. 2); 
копію рапорту інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Тетяни Токар, яка 12 квітня 2026 року доповіла т.в.о. начальника відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області полковнику поліції Юрію Юрченку, що в ході опрацювання матеріалу ЄО № 1407 від 12 квітня 2026 року нею було виявлено, що заявник – неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував у громадському місці на автодорозі Бірки – Нова Водолага в нетверезому стані, мав різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітку мову, а також перебував у громадському місці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в нетверезому стані з ознаками алкогольного сп`яніння. Відносно неповнолітніх застосоване поліцейське піклування в результаті якого передано громадянці ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_3 та повідомлено опікуна ОСОБА_1 в телефонному режимі, яка відпустила свого брата в гості, до прибуття опікуна буде перебувати у громадянки ОСОБА_5 . Даний рапорт зареєстрований в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області за № 1409 від 12 квітня 2026 року (а. с. 3);
письмові пояснення ОСОБА_2 від 13 квітня 2026 року, який в присутності опікуна ОСОБА_1 повідомив, що 12 квітня 2026 року о 18 годині 00 хвилин він разом із товаришем ОСОБА_6 в селищі Бірки, де живе останній та до якого він приїхав у гості, поїхали погуляти в селище Нова Водолага. У селищі Нова Водолага у парку «Ювілейний» по вулиці Донця Григорія він випив дві пляшки напою «Рево» по 0,5 л. та сп`янів. Вони гуляли до 02 години 30 хвилин доки до них не під`їхали працівники поліції, тому що у них була нестійка хода та брудний одяг. Після чого працівники поліції відвезли їх до батьків товариша (а. с. 4);
письмові пояснення ОСОБА_3 , який у присутності матері 12 квітня 2026 року пояснив, що 11 квітня 2026 року о 00 години 10 хвилин йому зателефонували знайомі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які повідомили, що в посадці поблизу селища Бірки, де саме не сказали, знайшли частки невідомого БПЛА. Після чого він самостійно о 00 годині 24 хвилини повідомив про цю подію на лінію «102» (а. с. 5);
протокол про застосування поліцейського піклування відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенантом поліції Токар Тетяною Сергіївною 12 квітня 2026 року о 02 годині 33 хвилини на автодорозі Нова Водолага – Бірки (а. с. 6);
копію протоколу про застосування поліцейського піклування відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенантом поліції Токар Тетяною Сергіївною 12 квітня 2026 року о 02 годині 33 хвилини на автодорозі Нова Водолага – Бірки (а. с. 7);
розписку ОСОБА_9 від 12 квітня 2026 року, яка вказала, що 12 квітня 2026 року о 02 годині 33 хвилини вона отримала свого сина – ОСОБА_3 , якого доставили працівники поліції, застосувавши поліцейське піклування, а також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до прибуття його опікуна (а. с. 8). 
Як вже зазначалося вище провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності (стаття 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Разом із тим слід зазначити, що у відповідності до вимог частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) – це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто адміністративним правопорушенням є вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення визначені приписами статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка встановлює, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
З аналізу наведених норм закону слід дійти висновку, що особа уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши у чіткій відповідності з встановленою законом процедурою наявність усіх складових адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначена суть адміністративного правопорушення, тобто у даному випадку дії особи, які відповідають диспозиції частині 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення та утворюють об`єктивну сторону складу зазначеного правопорушення.
Оскільки у відповідності до приписів статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачено виключно у випадку його вчинення, уповноважена посадова особа на момент складання протоколу повинна мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, визначені статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які беззаперечно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.
Так, диспозиція частини 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення якої ставиться у провину ОСОБА_1 , передбачає відповідальність батьків або осіб, які їх заміняють, за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом.
Тобто, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх заміняють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, що призвело до вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Крім того, диспозиція частини 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших нормативних актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб щодо виховання дітей. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті Кодексу України про адміністративні правопорушення і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.
Таким чином, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення є вчинення неповнолітньою особою (дитиною) правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративні правопорушення. 
Як дослівно зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВБА № 204155 від 13 квітня 2026 року « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12 квітня 2026 року о 02 годині 30 хвилин в селищі Нова Водолага по вулиця Донці Григорія в парку «Ювілейний» перебував у стані алкогольного сп`яніння, що виразилось у різкому запаху алкоголю з порожнини рота, порушенні координації рухів, брудному одязі. Своїм зовнішнім виглядом та поведінкою ображав людську гідність і громадську мораль, чим порушив громадський порядок».
Разом із тим, у наведеному протоколі про адміністративне правопорушення, що є предметом судового розгляду, не зазначено, яке саме правопорушення, відповідальність за яке встановлена Кодексом України про адміністративні правопорушення, вчинив неповнолітній ОСОБА_2 12 квітня 2026 року та якою саме поведінкою останній ображав людську гідність і громадську мораль у парку.
При цьому суд звертає увагу, що письмові докази, що надані до протоколу, окрім пояснень самого ОСОБА_2 , не підтверджують його перебування 12 квітня 2026 року о 02 годині 30 хвилин в селищі Нова Водолага по вулиця Донці Григорія в парку «Ювілейний». Так, з рапорту інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Тетяни Токар від 12 квітня 2026 року та протоколів про застосування поліцейського піклування відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , встановлено, що хлопці перебували та були виявлені працівниками поліції близько 02 години 30 хвилин на автодорозі Бірки – Нова Водолага, а не у парку в селищі Нова Водолага, та в цей же день о 02 годині 33 хвилини передані матері ОСОБА_3 – ОСОБА_5 , яка мешкає у селищі Бірки. Тобто наведені докази суперечать фабулі адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі, який є предметом судового розгляду. 
Отже, в даному випадку суть порушення, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВБА № 204155 від 13 квітня 2026 року не містить всіх ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони проступку, передбаченого частиною 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема, не конкретизовано, в чому саме полягає ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язків щодо виховання свого піклувальника – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розрізі чинного сімейного законодавства. Також, як вказано вище, не зазначено яке правопорушення, відповідальність за яке встановлена Кодексом України про адміністративні правопорушення, вчинив неповнолітній ОСОБА_2 , а докази, надані до протоколу взагалі спростовують факт перебування неповнолітнього у селищі Нова Водолага Харківського району Харківської області 12 квітня 2026 року о 02 годині 30 хвилин.
Разом із тим, встановлення та зазначення таких даних є прямим обов`язком особи, яка склала протокол відповідно до вимог частини 1 статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки норма статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення має описово – бланкетний характер. Такий формальний та спрощений підхід при складенні протоколу є абсолютно неприпустимим, а обвинувачення слід визнавати неконкретним, таким, що порушує право особи на захист. 
Тільки сукупність всіх елементів складу адміністративного правопорушення в цілому є підставою адміністративної відповідальності, лише всі ознаки вчиненого в їх поєднанні дозволяють правильно вирішити питання про ступінь провини особи і необхідний захід адміністративного стягнення, відповідно без об`єктивної сторони неможливо дійти висновку про наявність або відсутність в діях особи, стосовно якої ставиться питання про притягнення до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.
Як убачається з багатьох рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, з рішення, ухваленого 30 жовтня 2014 року у справі «Швидка проти України», провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також цей суд у своїй сталій практиці (рішення у справах: «Енгель та інші проти Нідердандів», ухвалене 08 червня 1976 року; «Озтюрк проти Німеччини», ухвалене 21 січня 1984 року; та «Лутц проти Німеччини», ухвалене 25 серпня 1987 року) автономно тлумачить поняття «кримінальний» – незалежно від національної термінології це поняття вживається щодо адміністративних, дисциплінарних та митних проступків тощо.
Відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які Європейський суд з прав людини поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), тощо. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.
Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 19 листопада 2009 року у справі «Олег Колесник проти України» (заява № 17551/02) вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Виходячи зі змісту статтей 7, 245, 279 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.
При цьому, протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення та фіксується факт вчинення допущеного порушення, яке повинно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у відповідній статті Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) Кодексу України про адміністративні правопорушення, що передбачає відповідальність за його вчинення.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВБА № 204155, складеного 13 квітня 2026 року інспектором сектору ювенальної поліції СВГ відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції Федоренко Альбіною Володимирівною, зазначено, що ОСОБА_1 не займається вихованням свого підопічного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 12 квітня 2026 року о 02 годині 30 хвилин в селищі Нова Водолага по вулиця Донці Григорія в парку «Ювілейний» перебував у стані алкогольного сп`яніння, що виразилось у різкому запаху алкоголю з порожнини рота, порушенні координації рухів, брудному одязі. Своїм зовнішнім виглядом та поведінкою ображав людську гідність і громадську мораль, чим порушив громадський порядок. Тобто, фактично об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в протоколі не розкрита.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєв проти Росії» (заява № 36673/04), серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
В даному випадку у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВБА № 204155, складеного 13 квітня 2026 року відносно ОСОБА_1 відсутній опис об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, яке викладене у диспозиції частини 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно, відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення жодної ознаки, яка вказана в диспозиції наведеної норми права, свідчить про відсутність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а відповідно складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 як підстави для притягнення до адміністративної відповідальності.
Імперативними положеннями статті 3 Конституції України встановлено, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Виходячи з вимог статті 62 Конституції України, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише у разі доведення її вини в установленому законом порядку належними та допустимим доказами, що є складовою справедливого правосуддя у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.
Так, статтею 62 Основного Закону України, в якій йдеться про презумпцію невинуватості представляє собою певну конституційну конструкцію, яка є узагальненим виразом гарантій прав особи.
Зазначена презумпція є джерелом гарантій для особи, яка притягується до відповідальності.
У відповідності до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
З огляду на пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд має забезпечувати належне вивчення та оцінку доказів і аргументів, представлених сторонами.
В даному випадку, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Основного закону України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Також суд вкотре враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09 вересня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» та рішенні від 15 травня 2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Окрім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 27 червня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 560/751/17 вказав, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. А притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Верховний Суд у своїй постанові від 08 липня 2020 року у справі з єдиним унікальним № 463/1352/16-а вказав, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню в справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та вини особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведення невинуватості цієї особи.
Із врахуванням положень і тлумачень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно редагувати суть адміністративного правопорушення та відшукувати докази винуватості особи у його вчиненні, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний із елементів, що є ключовими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Суттю адміністративного провадження є розгляд справи, який складається із: а) здійснення юридичної оцінки зібраних матеріалів; б) повного та всебічного дослідження матеріалів справи; в) встановлення об`єктивної істини у справі; г) винесення рішення (постанови) і доведення їх до відома учасників провадження.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з частиною 2 статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова про закриття провадження виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.
Згідно зі статтею 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. 
В зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення, судовий збір стягненню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 2, 7, 9 – 13, 23, частиною 3 статті 184, статтями 245, 246, пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 249 – 252, частиною 1 статті 255, статтею 256, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 279, 280, 283 – 285, частиною 2 статті 287 та статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрити за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення (пункт 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Т. М. Трояновська