Справа № 740/4963/25
Провадження № 2/740/172/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року      місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді Роздайбіди О.В.,
при секретарі Дьоміній Н.А.,
за участю:
відповідача – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжин в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» (надалі – ТОВ «Українські Фінансові Операції») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
28 серпня 2025 року ТОВ «Українські Фінансові Операції» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 44800,00 грн та понесені судові витрати, з яких судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Окрім того, позивач просить у порядку ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення у справі нарахувати інфляційні втрати і 3% річного відповідно до ст.625 ЦК України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат : І = ((si*s) : 100) s, де І сума інфляційних втрат; si індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 переведення відсотків; Розрахунок 3% річних: С* 3:100:365*Дн., де С сума основного боргу; 3- 3% річних; 100 переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн.- кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволення суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з відповідача; роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разу часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому, день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватись таке нарахування.
Позивач мотивує позов тим, що 25.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір № 4593505 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розмірі 7000,00 грн строком на 360 днів. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в повній сумі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 25.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «Українські Фінансові Операції», як фактором, було укладено договір факторингу № 25/11/2024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошові вимоги за кредитним договором № 4593505. Отже, ТОВ «Українські Фінансові Операції» є новим кредитором відповідача, який станом на день звернення позивача до суду має заборгованості перед позивачем у розмірі 44800,00 грн, яка складається з: 7000,00 грн – сума заборгованості за основним боргом, 22575,00 грн – заборгованість за процентами нарахованих первісним кредитором, 15225,00 грн – нараховані проценти позивачем за 145 календарних днів. 
Оскільки відповідач свої зобов`язання не виконав, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 
Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року витребувано письмові докази з АТ «ПУМБ».
Від АТ «ПУМБ» надійшла запитувана судом інформація.
Відповідач подав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначив, що PDF файл з текстом кредитного договору № 4593505 від 25.04.2024 доданий до позовної заяви не є оригіналом, а ні його копією, та містить явні ознаки підробки. Позивачем не надано до суду жодного доказу існування у первісного кредитора Інформаційної телекомунікаційної системи, яка може виготовити електронний документ відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Вважає, що зазначення в договорі персональних даних відповідача не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства. 
27.11.2025 через систему «Електронний суд» представником позивача Лисенком Д.В. подано відповідь на відзив, з якого вбачається, що сторона позивача наполягає на задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду від 26 лютого 2026 року витребувано письмові докази з ТОВ «Українські фінансові операції».
Від ТОВ «Українські фінансові операції» надійшла запитувана судом інформація.
Ухвалою суду від 31 березня 2026 року визнано явку представника позивача ТОВ «Українські фінансові операції» обов`язковою у судове засідання на 15 год 00 хв 23 квітня 2026 року.
07.04.2026 через систему «Електронний суд» представником позивача Дідухом Є.О. подано заяву, в якій просив розглянути справу за наявними у матеріалах справи доказами за відсутності представника позивача. Зазначив, що у м. Ніжин відсутній представник позивача, а участь у ВКЗ обмежена із урахуванням електропостачання. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 пояснив, що кошти приходили, однак він ними не користувався, після їх списання він заблокував рахунок, жодних кредитних договорів не підписував, ніякого електронного підпису власноруч не накладав. 
Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення вимог заяви по суті, дійшов наступних висновків.
Судом установлено, що 25.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір № 4593505 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Згідно з умовами кредитного договору загальний розмір кредиту становить 7000,00 грн, строк кредиту - 360 днів, дата повернення кредиту - 20.04.2025, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
Пунктом 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,50 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору.
Відповідно до п. 4.1. Договору, сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п. 4.3. Договору (а.с. зворотна сторона 52-62).
Кредитний договір підписаний його сторонами, зокрема, відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 75988.
Як вбачається з листа ТОВ «ПЕЙТЕК» від 19.12.2024 вих. № 20241219-1645, ТОВ «Лінеура Україна» 25.04.2024 о 08:46:09 було успішно перераховано кошти у розмірі 7000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , яка вказана у договорі (а.с. 68).
25.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» укладено договір факторингу № 25/11/2024, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські Фінансові Операції» право грошової вимоги за кредитним договором № 4593505 (зворотна сторона 36-41).
Відповідно до листа ТОВ «Українські Фінансові Операції» від 26.11.2024 відповідача повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором (а.с. зворотна сторона 73-74).
Згідно з положеннями укладеного договору факторингу до ТОВ «Українські Фінансові Операції» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4593505 від 25.04.2024.
Отже, ТОВ «Українські Фінансові Операції» є новим кредитором відповідача, який станом на день звернення позивача до суду має заборгованості перед позивачем у розмірі 44800,00 грн, яка складається з: 7000,00 грн – сума заборгованості за основним боргом, 22575,00 грн – заборгованість за процентами нарахованих первісним кредитором, 15225,00 грн – нараховані проценти позивачем за 145 календарних днів. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч .1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Позивачем зазначено, що свої зобов`язання за договором він виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договорами, однак, відповідач свої зобов`язання за договорами належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 р. (далі - Закон) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону).
В абзаці другому ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У матеріалах справи відсутні відомості та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.
Посилання відповідача на те, що укладений договір не містить підтвердження підписання його саме електронним цифровим підписом позивача та відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки кредитний договір та всі додатки до нього сторонами було укладено в електронну вигляді, однак підписаний відповідачем він був не електронним цифровим підписом відповідача, а саме одноразовим ідентифікатором.
Тобто, договір № 4593505 від 25.04.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту був укладений сторонами у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало ОСОБА_1 кредит в сумі 7000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту № НОМЕР_2 , належність відповідачу якої підтверджується довідкою з АТ «ПУМБ». З даної довідки також вбачається, що 25.04.2024 відповідачу було перераховано суму у розмірі 7000,00 грн на платіжну карту № НОМЕР_2 .
Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком № 1 до договору факторингу № 25/11/24 від 25.11.2024 на момент відступлення права вимоги заборгованість ОСОБА_1 складала 33075,00 грн, з якої 7000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 22575,00 грн – сума заборгованості за відсотками, 3500,00 грн – сума заборгованості за штрафом/неустойкою.
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст .514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України).
За договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські Фінансові Операції» заборгованості за основною сумою боргу.
Водночас, суд не може погодитися із заявленим розміром заборгованості за вищевказаним кредитним договором у частині нарахованих процентів з огляду на наступне.
24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» новими частинами.
Так частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Як встановлено в пункті 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, до 22 квітня 2024 року позивач міг здійснювати нарахування процентів за процентною ставкою вказаною у договорі - 2,5%, після 22 квітня 2024 року позивач міг здійснювати нарахування процентів, які не перевищують ставку в розмірі 1,5%, а з 21 серпня 2024 року - не більше 1%.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Ураховуючи, що договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4593505 укладений 25.04.2024, тобто після набрання чинності Законом № 3498-IX від 22.11.2023, тому положення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» розповсюджуються на спірні правовідносини.
Наданий первісним кредитором детальний розрахунок заборгованості свідчить про те, що у період з 25.04.2024 по 24.05.2024 кредитором нараховувалися відсотки за зниженою процентною ставкою 0,02% в день, з 25.05.2024 по 25.11.2024 відсотки нараховувалися за процентною ставкою, встановленою договором 1,5 % в день (а.с. зворотна сторона 63-67).
Надалі ТОВ «Українські фінансові операції» відсотки за період з 26.11.2024 по 19.04.2025 також нараховували за процентною ставкою, встановленою договором, а саме 1,5% в день (а.с. 95-96).
Відсоткова ставка встановлена законом, який регулює спірні правовідносини між сторонами, не може бути збільшена умовами договору, тому суд вбачає за необхідне навести власний розрахунок відсоткової ставки, враховуючи умови договори та норми чинного на час виникнення правовідносин законодавства.
Отже, згідно вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» , починаючи з 23.04.2024 – денна ставка має становити не більше 1,5%, а з 21.08.2024 - не більше 1%.
За період з 25.04.2024 по 24.05.2024 проценти нараховувалися ТОВ «Лінеура Україна» за зниженою процентною ставкою 0,02% в день та склали 42,00 грн (7000,00 грн х 0,02% х 30 днів), що не суперечить вказаному вище Закону.
За період з 25.05.2024 по 20.08.2024 проценти нараховувалися ТОВ «Лінеура Україна» за процентною ставкою 1,5% на день, та склали 9240,00 грн (7000,00 грн х 1,5% х 88 днів), що не суперечить вказаному вище Закону.
За період з 21.08.2024 по 25.11.2025 проценти нараховувалися ТОВ «Лінеура Україна» за процентною ставкою 1,5% на день, а тому вони підлягають перерахунку: 7000,00 грн х 1% х 97 днів = 6790,00 грн.
За період з 26.11.2024 по 19.04.2025 проценти нараховувалися ТОВ «Українські фінансові операції» за процентною ставкою 1,5% на день, тож вони також підлягають перерахунку: 7000,00 грн х 1% х 145 днів = 10150,00 грн.
Таким чином, з відповідача підлягають стягненню проценти за період з 25.04.2024 по 25.11.2024 в розмірі 16072,00 грн та за період з 26.11.2024 по 19.04.2025 року в розмірі 10150,00 грн.
В іншій частині позов не підлягає задоволенню.
Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, оскільки відповідачем не вживаються заходи щодо добровільного погашення суми кредитної заборгованості за кредитним договором № 4593505 від 25.04.2024, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача 33222,00 грн, з яких: 7000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 16072,00 грн – заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором; 10150,00 грн – заборгованість за процентами, нараховані позивачем за 145 календарних днів.
Розглядаючи позовні вимоги щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України з моменту набрання рішенням законної сили до його повного виконання, суд доходить до висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на таке.
Позивач обґрунтовує ці вимоги положеннями частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України. Однак, відповідно до зазначених норм, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.
Суд зазначає, що поняття «відсотки» (як плата за користування коштами за договором) та «пеня» (як вид неустойки) не є тотожними поняттям «інфляційні втрати» та «3% річних», які є іншим, окремим видом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченим статтею 625 ЦК України. Норма статті 265 ЦПК України є спеціальною та не передбачає можливості зазначення в резолютивній частині рішення про продовження нарахування відповідальності, встановленої статтею 625 ЦК України.
Крім того, і що є вирішальним у даному питанні, суд враховує імперативні норми законодавства, встановлені на період дії воєнного стану. Так, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.
Оскільки прострочення виконання зобов`язання відповідачем та дія воєнного стану в Україні тривають, застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, прямо заборонено законом.
В частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач просив стягнути на його користь 44800,00 грн. Суд визнав доведеними вимоги на суму 33222,00 грн.
Отже, суд задовольняє позов на 74,15%, відтак, компенсації позивачу підлягають 74,15% від сплаченого судового збору, тобто 1796,20 грн судового збору.
Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Українські Фінансові Операції» та адвокатом Дідухом Є.О. 01 серпня 2024 року було укладено договір про надання юридичних послуг №01/08//2024-А. Згідно акту № 4593505 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №01/08//2024-А від 01 серпня 2024 року, який містить опис робіт виконаних адвокатом, складеного 20 липня 2025 року, загальна вартість послуг з надання правової допомоги склала 10000,00 грн.
Відповідно до ч. 4.ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 р. суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд враховує ті обставини, що дана справа не відноситься до категорії складних справ і складання позовів та клопотань у своїй більшості є подібними, оскільки не потребують проведення додаткових розрахунків. Окрім того, участь адвоката у судових засіданнях не реалізована, оскільки представник позивача безпосередньої участі у судових засіданнях не брав, зазначивши у заяві про розгляд справи у його відсутність, тому заявлена сума у 10000,00 грн є значно завищеною.
Отже, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 273, 279, 280, 282 ЦПК України, ст. ст. 526, 610, 625, 651, 1049-1050, 1052, 1054 ЦК України, суд, -
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» заборгованість за кредитним договором № 4593505 від 25.04.2024 у розмірі 33222 (тридцять три тисячі двісті двадцять дві) гривні 00 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» судовий збір у розмірі 1796 (одна тисяча сімсот дев`яносто шість) гривень 20 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
У задоволенні решти вимог – відмовити.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції», місцезнаходження: місто Київ, вулиця Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2, ЄДРПОУ 40966896.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя О.В. Роздайбіда