Ухвала

07 травня 2026 року
м. Київ

справа № 404/4999/24
провадження № 61-6167ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Галковської Ольги Іллівни як представника ОСОБА_1 на рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 17 листопада 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 10 квітня 2026 року у справі за позовом Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за послуги з централізованого теплопостачання,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024р Комунальне підприємство «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» (далі - КП «Теплоенергетик») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь борг за послуги з постачання теплової енергії в сумі 102 214,00 грн, індекс інфляції в сумі 16 280,07 грн, 3 % річних у сумі 66 777,47 грн, а всього 125 171,54 грн.

Фортечний районний суд м. Кропивницького рішенням від 17 листопада 2025 року позов задовольнив частково. Стягнув солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КП «Теплоенергетик» 92 501,65 грн боргу за послуги з теплопостачання, 5 006,08 грн - 3 % річних, 11 603,91 грн - індекс інфляції. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат. 

Кропивницький апеляційний суд постановою від 10 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 17 листопада 2025 року змінив, виклав його мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а резолютивну частину у наступній редакції: «Стягнув солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КП «Теплоенергетик» 83 969,50 грн - борг за послуги з теплопостачання, 5 006,08 грн - 3 % річних, 11 603,91 грн - індекс інфляції. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.».

06 травня 2026 року адвокат Галковська О. І. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 17 листопада 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 10 квітня 2026 року у цій справі.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року у справі № 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), зокрема визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено, що з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328,00 грн.

Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2026 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн х 250 = 832 000,00 грн).

В касаційній скарзі представник заявника посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо питання можливості передачі прав за зобов`язаннями, які виникли за фактичними правовідносинами без укладання первинного правочин, або за юридичними фактами, які не встановлені в судовому порядку. При цьому важливим є той факт, що без укладеного первинного договору або за зобов`язаннями, які виникли на підставі фактів, неможливо встановити чи досягали первинні сторони згоди на передачу прав за такими зобов`язаннями.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Проте заявником не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржувані судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Зазначення судом апеляційної інстанції у додатковій постанові про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ухвалені у цій справі судові рішення касаційному оскарженню не підлягають. 

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Галковської Ольги Іллівни як представника ОСОБА_1 на рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 17 листопада 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 10 квітня 2026 року у справі за позовом Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за послуги з централізованого теплопостачання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов