Справа № 355/1347/26 
Провадження № 2/355/1216/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року Баришівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Чальцевої Т.В.,
секретаря судового засідання Верби Ю.О.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно -
УСТАНОВИВ:
09.06.2026 р. позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулися до суду з позовом до відповідача – Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно. В обґрунтування позову зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько, ОСОБА_3 . 
При житті ОСОБА_3 ніякого заповідального розпорядження стосовно свого майна не склав.
Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входять: 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 про від 22 лютого 1995 року та частка земельної ділянки площею 0,0880 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер – 3220255101:01:128:0085, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №876587 від 02 липня 2010 року.
Відповідно до ст.. 1270 ЦК України мати позивачів ОСОБА_4 в свою чергу прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом звернення до Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя ОСОБА_4 не отримала. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачів, ОСОБА_4 . 
При житті ОСОБА_4 ніякого заповідального розпорядження стосовно свого майна не склала.
Відповідно до ст. 1270 ЦК України позивач ОСОБА_1 в шестимісячний термін звернулася до Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач ОСОБА_2 в шестимісячний термін звернувся до Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь дочки спадкодавця ОСОБА_1 . 
Нещодавно ОСОБА_1 звернувшись до Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого по АДРЕСА_1 , та частку земельної ділянки площею 0,0880 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер – 3220255101:01:128:0085 - отримала відмову.
Відмову нотаріус мотивувала тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 про від 22.02.1995 року виданого на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 , власниками якого являються ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 - виготовлене Госпрозрахунковим бюро «Альтернатива», яке не мало повноважень на виготовлення та видачу свідоцтва про право власності на житло. Проте, цій організації делегувались повноваження щодо проведення технічних робіт, а саме: підготовка документів для приватизації, виготовлення технічної документації, проведення розрахунків, а свідоцтво про право власності на об`єкт приватизації відповідно до Закону України «Про малу приватизацію» повинно було бути видане органом приватизації, який виніс відповідне розпорядження. Крім того ціла земельна ділянка площею 0,0880 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер – 3220255101:01:128:0085, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №876587 від 02 липня 2010 року належить спадкодавцю ОСОБА_3 .
У відповідності до Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо єдиної правової долі земельної ділянки та розміщеного на ній об`єкта нерухомості (Відомості Верховної Ради 2021, №43, ст.. 347), яким внесено зміни до ст.. 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття окремої частини у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), що перебуває у приватній власності її попереднього власника, право власності на земельну ділянку, на якій розміщено об`єкт, одночасно переходить до набувача пропорційно до його частки у праві спільної власності на такий об`єкт.
Крім того, виходячи з вищенаведеного при приватизації земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3220255101:01:128:0085 були порушені норми ст.. 120 ЗК України та ст.. 377 ЦК України.
На звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до нотаріальної контори з наміром відчужити свої частки в житловому будинку розташованому по АДРЕСА_1 , позивачі також отримали відмову. Відмову нотаріус також мотивувала тим, що свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло від 22.02.1995 року було видане Госпрозрахунковим бюро «Альтернатива», яке не мало повноважень на виготовлення та видачу свідоцтва про право власності на житло. Проте, цій організації делегувались повноваження щодо проведення технічних робіт, а саме: підготовка документів для приватизації, виготовлення технічної документації, проведення розрахунків, а свідоцтво про право власності на об`єкт приватизації відповідно до Закону України «Про малу приватизацію» повинно було бути видане органом приватизації, який виніс відповідне розпорядження, а державний акт (серії ЯК №876587 від 02.07.2010 року) на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0880 га, що знаходиться за вищевказаною адресою виданий на одного власника (спадкодавця) – ОСОБА_3 . 
В зв`язку з вищевикладеним, позивачі звернулися до суду із вищевказаним позовом, який просили задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою суду від 11.06.2026 р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
Проведення підготовчого засідання призначено на 25.06.2026р.
15.06.2026 р. на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача – Баришівської селищної ради Броварського району Київської області - щодо визнання позову та розгляду справи у відсутність представника відповідача.
25.06.2026 р. на адресу суду надійшла заява представника позивача – ОСОБА_6 - щодо розгляду справи у відсутність позивача та їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 18.07.2017 р. (а.с. 7).
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 12.09.2025 р. (а.с. 8).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 22.02.1979 р., батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 14).
Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 12.05.1977 р., батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.15).
Зі змісту свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 , виданого 08.07.2000 р., вбачається, що 08.07.2000 р. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 уклали шлюб, прізвище дружині після одруження присвоєно - ОСОБА_9 ( а.с.13).
22.02.1995 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 було отримано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 виготовленого Госпрозрахунковим бюро «Альтернатива» на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 17).
Згідно державного акту серії ЯК №876587 від 02.07.2010 року земельна ділянка загальною площею 0,0880 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3220255101:01:128:0085 належить ОСОБА_3 (а.с.18).
07.04.2026 року нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Малиновською Н.В. постановою №397/02-31 від 07.04.2026 року було відмовлено позивачці ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідні частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого по АДРЕСА_1 (а.с.29).
15.05.2026 року нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Малиновською Н.В. листом №632/01-16 від 15.05.2026 року було відмовлено позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого по АДРЕСА_1 (а.с.30).
Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.
Відповідно до ст.. 331 ЦК України передбачено, що Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.
Згідно ст.. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив. 
Відповідно до ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в наслідок його смерті. 
Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волііншихосіб.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядженнясвоїммайном.
Статтею 345 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки.
На момент виникнення спірних правовідносин приватизація державного житлового фонду здійснювалась на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Порядок передачі квартир будинків у власність громадян та перелік документів, що підлягають оформленню визначався Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 № 56, складеним відповідно до вказаного Закону.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (тут і далі Закон в редакції від 09.04.1994) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Абзацом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.
Згідно частин першої-четвертої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації.
Передача квартир (будинків) у власність громадян відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (далі - Положення) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення.
У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.
Оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові мови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів, чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.
Зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані в залежності від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки та видає розпорядження. При створенні підприємства по оформленню документів ця робота виконується вказаним підприємством (крім оформлення розпорядження).
На підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру, а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі (пункти 18, 20, 21,24, 26 Положення).
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, адже позивачі скористалися своїм правом на приватизацію житла.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, у позовній заяві позивачі не ставлять вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору, сплачених при зверненні до суду с вищевказаним позовом.
Керуючись ст. ст. 4, 19, 76, 81, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (картка платника податків – НОМЕР_7 ) право власності на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 89,7 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 , (1/4 частка особиста відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 22 лютого 1995 року та 1/2 частка в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ); 
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (картка платника податків – НОМЕР_8 ) право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 89,7 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 , (1/4 частка особиста відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 22 лютого 1995 року);
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (картка платника податків – НОМЕР_7 ) право власності на частки земельної ділянки загальною площею 0,0880 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер – 3220255101:01:128:0085 (1/4 частка особиста відповідно до частки в житловому будинку відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 22 лютого 1995 року та 1/2 частка в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 );
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (картка платника податків – НОМЕР_8 ) право власності на частку земельної ділянки загальною площею 0,0880 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер – 3220255101:01:128:0085 (1/4 частка особиста відповідно до частки в житловому будинку відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 22 лютого 1995 року).
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського
районного суду       Т. В. Чальцева