ПОСТАНОВА 
Іменем України

09 квітня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 389/2986/25
провадження № 22-ц/4809/737/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі: 

головуючого судді - Письменного О.А., 
суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,
при секретарі -  Зайченко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заставний Роман Андрійович, на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2025 року (суддя Український В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування, заподіяної кримінальним правопорушенням, моральної шкоди,- 

встановив:
У серпні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася в суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 16.02.2025 близько 20.50 годин водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Київській в с.Цибулеве Кропивницького району Кіровоградської області зі сторони міста Знам`янка в напрямку селища Олександрівка, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці події.
17.02.2025 за фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025120000000110. Постановою слідчого від 25.04.2025 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025120000000110 від 17.02.2025 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Вказала, що вона є матір`ю загиблого ОСОБА_3 , у зв`язку з його смертю їй завдано значна та непоправна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, які будуть переслідувати її довготривалий час, перенесених моральних переживаннях, які ніколи не закінчаться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках. Втрата сина спричинила їй глибоку душевну рану, цю втрату неможливо вернути чи змінити. Через стресовий стан вона відчуває постійну втому, а також моральну і фізичну виснаженість. Трагічна смерть рідної людини спричинила їй біль, смуток та страждання. Завдану їй моральну шкоду вона оцінює у розмірі 400 000 грн. 
Зазначила, що страхова компанія виплатила їй 96000 гривень морального відшкодування, що є неспіврозмірним із фактичним розміром заподіяної моральної шкоди.
Посилаючись на ці обставини, позивач просила стягнути із відповідача на її користь різницю розміру завданої їй моральної шкоди в сумі 304000 гривень.
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2025 року задоволено частково позов.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 40 (сорок) гривень.
В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 304 000 грн. Зокрема, вказала, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 4000 грн не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, навіть з урахуванням винної поведінки загиблого.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 16.02.2025 близько 20.50 годин водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Київській в с. Цибулеве Кропивницького району Кіровоградської області зі сторони міста Знам`янка в напрямку селища Олександрівка, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебігав дорогу з права на ліво щодо напрямку руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці події.
17.02.2025 слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Кіровоградській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате досудове розслідування №12025120000000110 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. 
Постановою слідчого від 25.04.2025 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025120000000110 від 17.02.2025 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
В ході досудового розгляду справи встановлено, що згідно з протоколом огляду місця події та схеми ДТП транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_2 , останній використовує для отримання доходу - розвезення і продажу квітів, в результаті ДТП дане авто отримало механічні пошкодження, окремі елементи автомобіля під час огляду знаходились окремо на проїзній частині. 
Згідно з протоколом допитів водія ОСОБА_2 та свідка-пасажира ОСОБА_4 , вони рухались в межах населеного пункту с. Цибулеве Кропивницького району Кіровоградської області по вул. Київська зі швидкістю 45-50 км/год. в темну пору доби і перед автомобілем на відстані 1 метр праворуч вибіг чоловік в темному одязі на проїзну частину, водій ОСОБА_2 здійснив маневр вліво але відбувся наїзд на потерпілого. 
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №674 від 26.02.2025 встановлено, що в крові ОСОБА_2 відсутній вміст етилового, метилового, ізопропілового, пропілового, бутилового, ізоамілового спирту;
Згідно з висновком судово-медичної експертизи, враховуючи характер, локалізацію та взаєморозташування тілесних ушкоджень, можна говорити по те, що вони могли виникнути одномоментно при зіткненні рухомого транспортного засобу з потерпілим, що перебував у вертикальному або близькому до вертикального положенні і контактування відбулося лівою стороною тіла.
При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_3 , 1982 року народження, виявлений етиловий спирт в кількості 3,82 г/дм, що відповідає тяжкому ступню алкогольного сп`яніння.
Згідно з висновком інженерно-транспортної експертизи за експертної спеціалізацією 10.4 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» №449/25-27 від 21.04.2025 встановлено, що у даній дорожньо-транспортній пригоді дії водія ОСОБА_2 були спрямовані на забезпечення безпеки та можливість уникнення ДТП, що регламентувались вимогами пп.2.3 (б) та 12.3 ПДР. В розглянутій дорожній обстановці водій ОСОБА_2 при уважному стеженні за дорожньою обстановкою та при своєчасному застосуванні гальмування з моменту виникнення небезпеки, не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду і тим самим не мав можливості уникнути наїзду на пішохода. Дії водія автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» ОСОБА_2 не перебувають в причинному зв`язку з ДТП, що сталося. 
Враховуючи викладене, грубе порушення пішоходом ОСОБА_3 вимог п.п. 4.1, 4.4, 4.7, 4.14 (а,б,г,д) ПДР призвело до вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та його дії знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманням ним тілесних ушкоджень,в результаті яких настала смерть останнього.
Під час досудового розслідування кримінального провадження , в ході проведення всіх можливих та необхідних слідчих дій, доказів, які б вказували на винність водія транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter» під керуванням ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортній пригоди не здобуто та останній не мав технічної можливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді, адже в його діях відсутні порушення Правил дорожнього руху, а таким чином в діянні відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2 ст. 286 КК України.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Знам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 17 лютого 2025 року складено відповідний актовий запис №103.
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 .
ПрАТ «Українська страхова компанія» «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування пов`язане з моральною шкодою - 96000 гривень (100% виплати, що належить матері загиблого). 
Встановивши вказані обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачці завданої їй загибеллю сина, при цьому врахувавши поведінку ОСОБА_3 , а саме - грубе порушенням ним Правил дорожнього руху, його необачність та грубу необережність під час ДТП, а також врахувавши виплачену позивачці страховою компанією моральну шкоду в розмірі 96 000 грн, вважав за можливим зменшити розмір моральної шкоди до 4 000 грн.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно із частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.
Разом з тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.
Крім того, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.
Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 450/446/16-ц (провадження № 61-3140св23), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, від 13 березня 2024 року у справі № 569/4753/23 (провадження № 61-16332св23).
Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункту 27.3 стаття 27 Закону № 1961-IV).
У постанові від 14 грудня 2021 року (справа № 147/66/17) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.
Як встановлено судом позивачка визначила розмір моральної шкоди у розмірі 400000 гривень, що перевищує розмір сплачений страховиком та встановлену законом межу у розмірі 12 мінімальних заробітних плат. Відповідно просила стягнути різницю, яка виникає внаслідок законодавчих обмежень, що відповідає нормі закріпленій у ст. 1194 ЦК України.
Стягнувши з відповідача 4 000 грн в якості моральної шкоди, суд першої інстанції фактично встановив, що обґрунтованим розміром моральної шкоди є 100000 грн, з яких 96 000 грн відшкодовано страховиком. 
Апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, який завданий позивачці у зв`язку зі смертю сина, не в повній мірі відповідає принципам розумності та справедливості.
Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Позивачці було завдано моральну шкоду, яка полягає в нервовому стресі, моральних стражданнях внаслідок смерті близької людини. Позивачка безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу смерті сина. Загиблий хоч і знехтував правилами безпеки руху, перебував у нетверезому стані, разом з тим, апеляційний суд вважає, що з урахуванням засад справедливості та розумності, характеру та обсягу моральних страждань, перенесених позивачем, розмір моральної шкоди має бути збільшений до 304 000 грн.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні щодо розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача. 
Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 7600 грн 64 коп підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заставний Роман Андрійович, задовольнити. 
Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2025 року змінити. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) моральну шкоду в розмірі 304 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 7600 грн в дохід держави.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.05.2026.

Судді: 

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич