Справа № 139/276/26 
Провадження № 2/139/215/26

РІШЕННЯ
іменем України

15 червня 2026 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В., 
з участю секретаря судових засідань Хонькович Л.І.,

розглянувши в селищі Муровані Курилівці у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ"  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в:
04 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВЕНТУС УКРАЇНА"та ОСОБА_1 відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" затверджених наказом № 205-ОД від 10 лютого 2022 року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents, було укладено Договір № 6530012 про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов вказаного вище договору сума кредиту складає 4000 гривень; строк кредиту 360 днів; кредит надається шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку відповідача. ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало. ОСОБА_1 свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконував.
27 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВЕНТУС УКРАЇНА"та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ УКРАЇНА"укладено Договір факторингу № 27.11/23-Ф, у відповідності до умов якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитними договорами, в тому числі, з відповідачем. 
Представник позивача адвокат Столітній М.М. через підсистему "Електронний суд» 30 квітня 2026 року звернувся з цим позовом до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької областіпро стягнення заборгованості за Договором № 6530012 про надання споживчого кредиту, укладеним 04 квітня 2023 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ОСОБА_1 в сумі 19194 гривні 80 копійок.
У позовній заяві зазначено адресу відповідача: АДРЕСА_1 .
30 квітня 2026 року на підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України отримано підтвердження про зареєстроване місце проживання відповідача в АДРЕСА_2 (а.с. 16).
Ухвалою судді від 01 травня 2026 року (а.с. 15) позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст капітал" до до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без руху. Роз`яснено позивачу, що для усунення недоліків позовної заяви слід додати доказ надсилання копії позовної заяви з додатками відповідачу на адресу зареєстрованого місця його проживання: в АДРЕСА_2 .
13 травня 2026 року від представника позивача ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» подано заяву про усунення недоліків (а.с. 20) з доказами надсилання копії позовної заяви з додатками відповідачу на адресу зареєстрованого місця його проживання (а.с. 21).
Ухвалою від 14 травня 2026 року (а.с. 23-24) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 11-ту годину 15 червня 2026 року. 
В судове засідання сторони не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Представник позивача в п. 4 позовних вимог просив розгляд справи проводити без участі Позивача та представника, не заперечив проти винесення заочного рішення (а.с. 9). 
Судову повістку-повідомлення з ухвалою про відкриття провадження 15 травня 2026 року було направлено відповідачу, зокрема, на адресу місця проживання, зазначеного в позовній заяві, та отримано адресатом 16 травня 2026 року (а.с. 27). Відзив на позов чи заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. відповідач до суду не подав.
За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін.
Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовна вимога підлягає до задоволення, виходячи з наступного:
За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). 
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.
Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.) 
Судом установлено, що ОСОБА_1 04 квітня 2023 року уклав Договір № 6530012 про надання споживчого кредиту із Товариством з обмеженою відповідальністю "АВЕНТУС УКРАЇНА".За умовами такого Договору Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (пп. 1.2. п. 1); сума кредиту складає 4000 гривень (пп. 1.3. п. 1); строк кредиту 360 днів, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору (пп. 1.4. п. 1); тип процентної ставки – фіксована (пп. 1.5. п. 1); стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору (пп. 1.5.1. п. 1); орієнтовна реальна річна процента ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 29653,85% річних (пп. 1.7.1. п. 1); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 6961,93% річних (пп. 1.7.2. п. 1); кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 (пп. 2.1. п. 2); проценти, що нараховуються за цим Договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт” (пп. 3.1. п. 3); сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного в пп. 5.3. Договору (пп. 5.1. п. 5); у разі затримання Споживачем сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, Товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі (пп. 5.4. п. 5); сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно чинного законодавства України, цього Договору (пп. 6.1. п. 6); договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним (пп. 9.2. п. 9); підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, що перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.ч. 1 і 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті, він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пп. 9.8. п. 9).
Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
За приписами Цивільного кодексу України будь-який вид договору може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У п.п. 5 і 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Договір № 6530012 про надання споживчого кредиту від 04.04.2023 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором A1251, про що свідчать положення п. 10 Договору.
Позивачем доведено отримання ОСОБА_1 кредитних коштів від ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" в сумі 4000 гривень інформацією ТОВ "ПЕЙТЕК УКРАЇНА" № 20231206-21 від 06.12.2023 (з урахуванням поправки відповідно до довідки № 426-24 від 26.11.2024) про успішність операції згідно договору з ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" № 190122-1 від 19 січня 2022 року, зокрема, 04.04.2023 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта за номером карти НОМЕР_1 від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» – ab826756-3325-42b1-bd16-79b30322043e, номер транзакції в системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» – 35091157, Session ID – 019403682280). Відповідно до пп. 2.1. п. 2 Кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Крім того, факт виконання Кредитором своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 доведено інформацією АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-260520/78708-БТ від 28.05.2026 (а.с. 31) про те, що на ім`я ОСОБА_1 банку емітовано карту № НОМЕР_2 , а на його рахунок 04.04.2023 було зарахування на суму 4000 гривень.
Доказів на спростування такого факту відповідач суду не надав.
Узагальнюючи все вище наведене, суд вважає доведеним факт укладення ОСОБА_1 . Договору № 6530012 про надання споживчого кредиту від 04.04.2023, а також факт, що кредитодавець виконав своє зобов`язання з надання грошових коштів (кредиту) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених відповідним Договором.
До такого рішення суд прийшов, в тому числі, з урахуванням правових позицій Верховного Суду.
Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження: 14-308цс18) зроблено такий правовий висновок: «Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.».
Як слідує із розрахунку заборгованості за Договором № 6530012 про надання споживчого кредиту від 04.04.2023, який вчинено первісним кредитором ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА", ОСОБА_1 не виконував належним чином узяті на себе зобов`язання з повернення кредиту і сплати відсотків, та станом на 26.11.2023 загальна сума заборгованості становить 9404 гривень, з яких: 4000 гривень – основний борг, 7164 гривень – сума заборгованості за відсотками.
Цим же розрахунком стверджується, що відповідач з моменту отримання кредиту здійснив оплату на виконання своїх зобов`язань за кредитним договором № 6530012 від 04 квітня 2023 року в загальній сумі 1760 гривень (12.05.2023, 31.07.2023).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
27 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВЕНТУС УКРАЇНА" укладено договір факторингу № 27.11/23-Ф, відповідно до його умов Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору.
Згідно п. 1.2 цього Договору факторингу сторони погодили, що перехід від ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" до Фактора Прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2. 
Відповідно до витягу з Реєстру боржників (Додаток № 1 до Договору факторингу № 27.11/23-Ф від 27.11.2023) ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" набуло права грошової вимоги, в тому числі, і за Договором  № 6530012, боржником за яким є ОСОБА_1 . На момент набуття позивачем права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 6530012, загальна сума заборгованості - 9404 гривень, з яких: 4000 гривень – основний борг, 5404 гривень – сума заборгованості за відсотками.
Відповідно до розрахунку заборгованості, вчиненого за Договором № 6530012 від 04.04.2023 самим позивачем, враховуючи те, що на момент укладення Договору факторингу № 27.11/23-Ф від 27.11.2023 між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ТОВ"ФК"ФІНТРАСТ УКРАЇНА" відповідачу ОСОБА_1 нараховано проценти за стандартною ставкою за 123 дні (період з моменту отримання права вимоги 28.11.2023 до закінчення строку дії кредитного договору 29.03.2024) в сумі 9790 гривень 80 копійок. 
Свою позицію щодо нарахування процентів за користування відповідачем кредитом у межах строку дії Договору № 6530012від 04.04.2023 позивач обґрунтував у розділі 3 позовної заяви положеннями п. 1.1. Договору факторингу № 27.11/23-Ф від 27.11.2023, відповідно до якого Фактор одержав право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб – Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Крім того, Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" від 25 листопада 2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ". Реєстраційні дії щодо зміни найменування Товариства проведені державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Мельник І.В. 10 грудня 2024 року, що підтверджується відповідною, що підтверджується відповідним Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 02.12.2025.
З урахуванням цих обставини ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 19194 гривні 80 копійок, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 4000 гривень, нарахованих первісним кредитором процентів –5404 гривні, нарахованих ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" процентів за період з моменту отримання права вимоги до завершення строку кредитування – 9790 гривень 80 копійок. 
Відповідач доводів та тверджень сторони позивача не спростував, відзиву чи будь-яких заперечень, доказів не подав. 
В той же час, процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" має до відповідача право вимоги заДоговором № 6530012 про надання споживчого кредиту від 04.04.2023  у сумі19194 гривні 80 копійок, яка складається із суми заборгованості з тіла кредиту – 4000 гривень, нарахованих процентів за період строку кредитування – 15194 гривні.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Позивач заявив до суду позовну вимогу з ціною позову19194 гривні 80 копійок, сплативши 2662 гривні 40 копійок судового збору (а.с. 12). Суд у цьому судовому рішенні прийшов до висновку про повне задоволення позову, а тому і компенсація судових витрат, зокрема, у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору підлягає у розмірі 100%.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
У цій справі між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю КС № 9422/10 від 18.09.2020, видане Радою адвокатів Київської області 18.09.2020) 10 грудня 2024 року було укладено Договір про надання правової допомоги № 10/12-2024 (в електронному додатку). Предметом цього Договору є надання юридичної допомоги ТОВ "ФК"ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" (п. 1.1.). Винагорода за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару (п. 4.1.). Оплата гонорару здійснюється клієнтом згідно узгодженого та підписаного сторонами Акту прийому-передачі виконаних робіт (п. 4.8.).
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до Акту № 1858 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року (додано до позову у формі електронного документу), адвокат Столітній Михайло Миколайович надав правничі послуги у вигляді: 1) зустрічі Адвоката та Клієнта, усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства (0,5 години); 2) дослідження наданих Клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи (1 година); 3) аналізу чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства (0,5 години); 4) підготовки декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів Клієнта, узгодження обраної позиції з Клієнтом (1 година); 5) письмової юридичної консультації, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної Клієнтом позиції захисту прав та інтересів (1 година); 6) проведення Адвокатом заходів, спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, складення, оформлення та направлення адвокатських запитів (1 година); 7) складання позовної заяви (2 години); 8) складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) - додатків до позовної заяви (1 година); 9) складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (2 години); 10) представництва інтересів Клієнта під час здійснення цивільного, в тому числі участь у судових засіданнях (2 години). Загальна сума гонорару за надання правової допомоги згідно цього Акту складає 10000 гривень.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141, 142 ЦПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, оскільки цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Таким чином, під час вирішення питання визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з фінансового стану обох сторін, поведінкою сторін під час судового процесу тощо.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v Ukraine), заява № 19336/04, пункт 268).
У рішенні від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (COLIC v. Croatia), заява № 49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними, а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).
ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).
Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 20 травня 2026 року у справі № 911/969/24.
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);
- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23, 23 січня 2025 року у справі № 369/849/18.
Отже, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
У додатковій постанові від 20 травня 2026 року у справі № 911/969/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила:
«7.11. Аналізуючи зазначені норми у сукупності, Велика Палата Верховного Cуду висновує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності обґрунтованих заперечень сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката, зокрема через їх неспівмірність відповідно до частин четвертої - шостої статті 126 ГПК України статті, та/або за власним розсудом, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
7.12. Зокрема, суд може змінити розмір заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу згідно з приписами частин четвертої - шостої статті 126 ГПК України як шляхом зменшення загальної суми таких витрат, зокрема у разі їх неспівмірності зі складністю справи, ціною позову чи значенням справи для сторони, так і шляхом відмови у відшкодуванні чи зменшення розміру витрат на оплату окремих послуг адвоката, зокрема у разі їх невідповідності критеріям реальності та розумності або через неспівмірність суми оплати із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) / обсягом наданих адвокатом послуг (коли одна послуга охоплюється і дублюється іншою послугою адвоката, внесеною до розрахунку) тощо.».
Суд при вирішенні питання відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними. Надаючи оцінку доводам вимоги про стягнення судових витрат на послуги адвоката та наданим на їх підтвердження доказам, суд керується таким:
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткові постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 20 травня 2026 року у справі № 911/969/24). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У цій справі установлено, що сторони Договору про надання правової (правничої) допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року узгодили, що розмір гонорару адвоката за надання правничої допомоги клієнту щодо подання позову про стягнення заборгованості складається із вартості та кількості наданих послуг та відповідно до витраченого часу на надання таких послуг. 
Згідно з Актом № 1858 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року ТОВ "ФК"ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" отримало від адвоката Столітнього М.М. всю необхідну правничу допомогу у вигляді: 
- зустрічі Адвоката та Клієнта, усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства (0,5 години), вартість якої оцінено у 440 гривень; 
- дослідження наданих Клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи (1 година), вартість - 840 гривень; 
- аналізу чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства (0,5 години), вартість - 440 гривень; 
- підготовки декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів Клієнта, узгодження обраної позиції з Клієнтом (1 година), вартістю 840 гривень; 
- письмової юридичної консультації, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної Клієнтом позиції захисту прав та інтересів (1 година), вартістю 840 гривень; 
- проведення Адвокатом заходів, спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, складення, оформлення та направлення адвокатських запитів (1 година), вартість – 840 гривень; 
- складання позовної заяви (2 години), вартість послуги – 1640 гривень; 
- складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) - додатків до позовної заяви (1 година), вартістю 840 гривень; 
- складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (2 години), вартість послуги – 1640 гривень; 
- представництва інтересів під час здійснення цивільного, в тому числі участь у судових засіданнях (2 години), вартість послуги визначена як 1640 гривень. 
Відповідно до поданого до суду Акту № 1858 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 27 квітня 2026 року, адвокат у цій справі на надання правничої допомоги з підготовки і подачі позову в інтересах ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 витратив 12 годин, а гонорар адвоката у цій справі склав 10 тисяч гривень.
Суд вважає, що заявлені до відшкодування витрати в сумі 10 тисяч гривень не повною мірою відповідають критеріям реальності, неминучості, розумності, пропорційності, визначеним положеннями ст. 141 ЦПК України.
Так, заявлені витрати в частині зустрічей, консультацій та роз`яснень Клієнту, вивчення і аналіз документів та судової практики, складення, оформлення та направлення адвокатського запиту у цій справі, не відповідають критерію необхідності і неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) етапом складання позовної заяви до суду, витрати на що заявлені як окремі послуги. 
Тому, на переконання суду, витрати на перераховані у попередньому абзаці роботи не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом.
Крім того, суд вважає, що такі послуги як підготовка декількох позицій, їх узгодження з Клієнтом, письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної Клієнтом позиції захисту прав та інтересів, на що, відповідно до Акту № 1858 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 27 квітня 2026 року, адвокат витратив дві години, не були неминучими у цій конкретній справі, а також суду не надано доказів на ствердження необхідності та виконання такої роботи (зокрема, до позову не долучено відповідного консультаційного висновку).
Суд також не вважає реальним витрату двох годин адвокатського часу для підготовки доданого до позову клопотання про витребування доказів. Так, цей документ викладено на 2,5 сторінках, з яких більше як пів сторінки – зазначення сторін і ще пів сторінки – вимога по суті клопотання, а решту півтори сторінки – цитування цивільного процесуального законодавства. Інші процесуальні документи разом з позовом не подавалися. Крім того, таку вимогу можна було заявити у позовній вимозі, а окремий адвокатський запит не варто було робити взагалі, оскільки у ньому запитувалася інформація, яка містить банківську таємницю, а тому адвокат мав знати, що він не отримає відповіді на такий запит.
Щодо такої послуги як представництво інтересів Клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою, в тому числі участь у судових засіданнях, на надання якої адвокатом, відповідно до Акту № 1858 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 27 квітня 2026 року, витрачено дві години робочого часу, суд наполягає, що вона взагалі реально не надавалася, оскільки справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, однак представник позивача в судове засідання не з`явився, в п. 4 позовних вимог просив розгляд даної справи проводити за його відсутності (а.с. 9).
Водночас суд погоджується, що адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем у цій справі було неминучим та розумним надати правничі послуги зі складання позовної заяви із аналізом чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, а також зі складання та оформлення додатків до позовної заяви, в тому числі і клопотання про витребування доказів. 
Відповідно, ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" понесло витрати на професійну правничу допомогу у вигляді підготовки тексту позовної заяви та формування додатків до неї, що відповідає критеріям дійсності та потрібності.
Суд зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17).
«До того ж у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123-130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час тощо» (п. 7.25. додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2026 року у справі № 911/969/24).
Здійснивши оцінку розміру судових витрат, понесених ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» на правничу допомогу у зв`язку з підготовкою до суду позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, крізь призму вимог, установлених ч. 4 ст. 141 ЦПК України, урахувавши положення наведених вище норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість, пропорційність та розумність розміру витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також зважаючи на обсяг виконаних робіт, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню.
Оскільки розмір заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності їхнього розміру та реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), такі витрати у визначеному заявником обсязі не мають характеру необхідних і не співмірні з виконаною роботою з підготовки позову до суду, отже, наявні підстави для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 3000 грн, які відповідач має відшкодувати позивачу.
Керуючись: ст.ст. 42 і 61 Конституції України, Договором № 6530012 про надання споживчого кредиту від 04.04.2023, Договором факторингу № 27.11/23-Ф від 27.11.2023, ст.ст. 6, 11, 509, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 536, 610-612, 626-629, 638, 639, 641, 644, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд 
В И Р І Ш И В:
 
Позов задовольнити. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" заборгованість за  Договором № 6530012 про надання споживчого кредиту від 04.04.2023, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ОСОБА_1 , у сумі  19194 гривні 80 копійок, а також судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору в розмірі 2662 гривні 40 копійок та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень, а всього 24857 (двадцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят сім) гривень 20 копійок.
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту проголошення до апеляційного суду Вінницької області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ": 03150, м. Київ, вул. Загородня, будинок 15, офіс 118/2, код ЄДРПОУ 44559822.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: _________________