ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
27 травня 2026 року
м. Харків
справа №638/22323/25
провадження №22-ц/818/2928/26

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Житлокомсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Омельницької Тетяни Валентинівни на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 13 січня 2026 року, постановлене суддею Семіряд І.В., 
в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року КП «Житлокомсервіс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1 . КП «Житлокомсервіс» визначено виконавцем послуг з управління будинком, споруд або групою споруд у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова. Позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а відповідачі не здійснюють оплату за надані послуги. У зв`язку з чим утворилася заборгованість за період з 01.04.2008 по 01.11.2025 у розмірі 64907,86 грн. Позивач просить задовольнити позов, стягнути судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 13 січня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житлокомсервіс» заборгованість за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій за період з 02.04.2017 по 01.11.2025 у розмірі 43663 грн 93 коп., а також судовий збір, пропорційно до задоволених у вимог у розмірі 2043,90 грн., по 1229 грн 03 коп. з кожного. У задоволенні позовної заяви в іншій частині відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що КП «Житлокомсервіс», відповідно до рішення органу місцевого самоврядування, є управителем, а не виконавцем житлово-комунальних послуг із утримання будинків та прибудинкових територій, яким є КП «Харківблагоустрій». Оскільки КП «Житлокомсервіс» визначений виконавцем зовсім іншого виду житлово-комунальних послуг, а саме – з управління будинком, спорудою або будинків, то він не є надавачем послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій, а тому не має правових підстав для стягнення їх вартості на свою користь. Крім того, вважає відсутніми докази укладення договору про надання відповідної послуги, вартість щодо стягнення яких, є предметом позову, оскільки зі змісту оприлюдненого в газеті «Слобода» від 20.11.2006 публічного договору, його предметом визначається забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій, тобто, такий публічний договір не відповідає п.1.2 рішення органу місцевого самоврядування, де виконавцем послуг визначено іншу юридичну особу – КП «Харківблагоустрій», в той час як КП «Житлокомсервіс» визначено виконавцем іншого виду житлово-комунальних послуг – з управління будинком, спорудою або групою будинків, що за змістом є іншим видом житлово-комунальної послуги. А тому, цей публічний договір не може створювати для відповідача відповідних цивільних обов`язків перед позивачем адже він не визначався особою – надавачем послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій. Тому його не можна вважати таким, який укладений з відповідачем, оскільки КП «Житлокомсервіс» виконавцем відповідних послуг відбулося лише за рішенням Виконавчого комітету ХМР від 20.12.2006 №1186 КП, тобто, пізніше дати оприлюднення відповідного публічного договору. 
Крім того, апелянт не погоджується в підставами відмови суду в позові про стягнення заборгованості за період з 2008 по 2012 та з 2012 по 2017 рік з підстав пропуску строку позовної давності та вважає, що позивачу необхідно було відмовити у задоволенні позову з інших підстав, а саме з тих, про якій він зазначив вище, хоча в цій частині відповідачами рішення не оскаржується.
Представником позивача – КП «Житлокомсервіс» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити без змін рішення суду, а апеляційну скаргу – без задоволення. Вважає, що опублікований в газеті «Слобода» договір відповідає формі та змісту (умовам) типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМУ від 12.07.2005 №560. Та набрав чинності 01 січня 2007 року. Таким чином, з урахуванням публічного договору, який опублікований 28 листопада 2006 року в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської місткої ради газеті «Слобода», між КП «Житлокомсервіс» та споживачами склались фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Станом на сьогодні, управління будинком АДРЕСА_2 здійснюється КП «Житлокомсервіс» на підставі рішень виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 №1186 та Публічного договору про надання житлово-комунальних послуг, опублікованого в газеті «Слобода» 28.11.2006 за №95. Згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року №1186 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг в житловому фонді м. Харкова», КП «Житлокомсервіс» визначено виконавцем послуг з управління будинком, спорудою, групою будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова, тобто, згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - Управителем. Таким чином, між КП «Житлокомсервіс» та споживачами склались фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг.
Оскільки заявником по справі здійснювалась оплата за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, то він надав згоду на отримання послуг з утримання будинків та споруд, і як власник зобов`язаний утримувати своє майно, як це передбачено публічним договором про надання житлово-комунальних послуг, який було укладено шляхом його опублікування в офіційному виданні ХМР – спецвипуску газети «Слобода» №95 від 28.11.2006, в якому, однією із сторін є КП «Житлокомсервіс», а іншою – власник квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі є споживачами житлових послуг, що надаються підприємством. Відсутність укладеного між позивачем та відповідачем письмового договору, не може бути підставою звільнення відповідача від оплати спожитих житлово-комунальних послуг. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій. В свою чергу, відповідачі за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не сплачують, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 64907,86 грн.
Вирішуючи питання щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів, суд виходив з того, що ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_1 у період з 18.04.2008 по 30.11.2016, тобто, період права власності ОСОБА_1 охоплює період з якого виникла заборгованість – 01.04.2008 по 01.09.2012. Проте, суд вважав, що позовні вимоги КП «Житлокомсервіс» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості в сумі 7688, 30 грн, за період з 01.04.2008 по 01.09.2012 задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом позовної давності.
В частині позовних вимог КП «Житлокомсервіс» про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості у сумі 56955,08 грн за період з 01.09.2012 по 01.11.2025, суд вважав, що позовні вимоги за період з 01.09.2012 по 01.11.2022 пред`явлені поза межами строку позовної давності. 
Разом з тим, відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» , який набрав чинності 02 квітня 2020 року та яким доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 12, яким передбачені підстави для продовження строків, визначених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд вважав, що стягненню підлягає заборгованість за період з 02.04.2017 по 01.11.2025 (в межах позовної давності) в розмірі 43633,93 грн, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів, оскільки дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про житлово- комунальні послуги»).
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_2 є комунальною власністю територіальної громади міста Харкова та перебуває у господарському віданні КП «Житлокомсервіс».
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 450358020 від 03.11.2025 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу №680 від 10.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Яковлєвою К.Б.
Відповідно до довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 12.11.2025 у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 (власник майна) та ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.11.2025, ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_1 у період з 18.04.2008 по 30.11.2016. 
Відповідно до рішення 4 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 26.07.2006 № 69/06 створено Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», яке перейменовано у Комунальне підприємство «Житлокомсервіс», згідно з рішенням 23 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 26.01.2024 № 522/24, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.04.2024.
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 № 1186 Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуг з управління будинком, спорудою або групою споруд у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова.
Між КП «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відповідачем, як споживачем послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, був укладений публічний договір про надання житлово- комунальних послуг, шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 із змінами, внесеними в 2007 і 2009 роках (надалі - «Публічний договір»), який є чинним на момент звернення до суду з даною позовною заявою, а співвласники багатоквартирного будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , перебувають у договірних відносинах з КП «Житлокомсервіс» і повинні здійснювати оплату наданих послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування тарифу.
Звертаючись до суду з позовом, КП «Житлокомсервіс» як на підставу позовних вимог, посилалось на те, що позивачем зобов`язання щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій виконуються належним чином, проте, відповідачами належним чином не здійснюється оплата спожитих житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 64907,86 грн. за період з 01.04.2008 по 01.11.2025. 
Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
За час дії спірних правовідносин, а саме за період з 01.04.2008 по 01.11.2025 року діяли Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, з подальшими змінами, ( далі Закон №1875-ІV) та Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII, з подальшими змінами, в редакції, станом на 17.03.2020 року ( далі - Закон № 2189-VIII).
Відповідно до статі 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно зі ст. 5 зазначеного Закону, до житлово-комунальних послуг належать:1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Статтею 7 ч. 2 п. 5, ч. 1 п. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; споживач має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості.
Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», є своєчасна оплата за спожиті житлово-комунальні послуги.
Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку.
Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Частиною 2 статті 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Пунктами 1, 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлені обов`язки співвласників забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
Правовідносини, що існували між відповідачами та позивачем до 01.05.2019 були врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 якого, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає обов`язок управителя забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами (п. 1 ч. 2 ст. 25 Закону № 1875-IV).
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону, на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України між КП «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відповідачем, як споживачем послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, був укладений публічний договір про надання житлово- комунальних послуг, шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 із змінами, внесеними в 2007 і 2009 роках (надалі - «Публічний договір»).
Згідно п. 22 публічного договору про надання житлово-комунальних послуг договір укладається строком на 3 роки і вважається продовженим на той самий строк, якщо за місяць до закінчення дії його терміну однієї зі сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору.
Оскільки Публічний договір є чинним на момент звернення до суду з даною позовною заявою, то співвласники багатоквартирного будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , перебувають у договірних відносинах з КП «Житлокомсервіс» і повинні здійснювати оплату наданих послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування тарифу.
01.09.2019 в дію введено Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Статтею 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII визначено порядок укладення договорів про надання послуг управління багатоквартирним будинком. Так, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.
Відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирних будинках», рішення зборів співвласників оформляється протоколом, який підписується усіма співвласниками (їх представниками), які взяли участь у зборах, кожен з яких ставить підпис під відповідним варіантом голосування («за», «проти», «утримався»), за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики (ч. 7 ст. 10 Закону).
Протокол про обрання управителя співвласниками будинку за адресою: АДРЕСА_2 до КП «Житлокомсервіс» не надходив, таким чином підстави для укладення типового договору про надання послуг управління багатоквартирним будинком за формою, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712 відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, споживач не звільняється від оплати житлово- комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Оскільки відповідачі є споживачами житлових послуг, що надаються підприємством, то відсутність укладеного між позивачем та відповідачем письмового договору, не може бути підставою звільнення відповідача від оплати спожитих житлово-комунальних послуг, нарахування за які здійснюються відповідно до встановлених тарифів органом місцевого самоврядування .
Частиною 3 ст.31Закону №1875-ІV передбачено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.
Пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону №2189-VIII передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.
Відповідно до положень частин 1, другої та третьої ст. 32 Закону №1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.
Відповідно до частин 1 ст.9 Закону №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Пунктом 1 частини 1 Закону №1875-ІV , пунктом 1 статті 7Закону №2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
У відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону №1875-ІV , пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний, зокрема, забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
З довідки про нарахування та оплату житлово комунальних послуг за особовим рахунком НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 вбачається, що за період з 01.03.2007 року по 01.10.2025 року позивачем нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачами оплата послуг здійснювалася не в повному обсязі.
Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості відповідачами суду не надано.
Твердження апелянта відносно того, що КП «Житлокомсервіс» визначено виконавцем іншого виду житлово-комунальних послуг, а саме – з управління будинком, спорудою або групою будинків, що за змістом є іншим видом житлово-комунальної послуги, у зв`язку з чим, публічний договір не може створювати для відповідача відповідних цивільних обов`язків перед позивачем, не відповідають дійсності, виходячи з наступного. 
Так, рішенням виконавчого комітету ХМР від 20.12.2006 року №1186 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг в житловому фонді м. Харкова», комунальне підприємство «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуг з управлінням будинком, спорудою, групою будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова, тобто, згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - Управителем. 
Рішенням виконавчого комітету ХМР від 22.02.2017 року №188 «Про внесення змін до Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1186 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг в житловому фонді м. Харкова» у господарське відання КП «Жилкомсервіс» було передано житловий фонд комунальної власності територіальної громади м. Харкова, тобто, фактично КП «Жилкомсервіс» набуло статусу не тільки управителя, а й балансоутримувача житлового фонду. 
Таким чином, будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , було передано в господарське відання КП «Жилкомсервіс», а отже КП «Жилкомсервіс» є управителем вказаного будинку. 
Стосовно неукладення між сторонами договору, слід зазначити наступне.
Відповідно до постанови ВС України від 30.10.2013 року по справі №6-59цс13, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку із чим, у разі відмови на оплату таких послуг споживачем, з посиланням на відсутність укладеного договору, не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони ними фактично користувалися. Утримання майна, яке знаходиться у власності є не правом, а обов`язком власника. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або оплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями. 
Відомості про проведення мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а також обрання на зборах мешканців будинку управителя зазначеного багатоквартирного будинку у комунального підприємства «Жилкомсервіс» відсутні, а отже КП «Жилкомсервіс» здійснює обслуговування багатоквартирного будинку, в якому мешкає відповідач, так є його управителем, а відповідач зобов`язаний оплачувати надані комунальним підприємством «Жилкомсервіс» послуги протягом всього періоду надання таких послуг.
А отже твердження апелянта щодо відсутності підстав для задоволення позову у зв`язку відсутністю між сторонами правових відносин, є безпідставними.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо підстав для задоволення позову та щодо розміру заборгованості, з урахуванням строків позовної давності, стягнувши з відповідачів заборгованість за надані послуги за період з 02.04.2017 по 01.11.2025 року, в розмірі 43 633,93 грн. 
Даних про невиконання позивачем обов`язків по утриманню багатоквартирного будинку у період з 02.04.2017 по 01.11.2025 матеріали справи не містять.
Між сторонами укладено типовий договір про надання житлово-комунальних послуг, розміщений у спецвипуску газети «Слобода» (а.с.127) з якого вбачається, що п.22 договором встановлено, що договір вважається подовженим на той самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору або про необхідність його перегляду. Пунктом 23 встановлено, договір може бути розірвано достроково у разі переходу права власності на квартиру до іншого власника.
Даних про укладення відповідачем договору про утримання багатоквартирного житлового будинку та надання житлово-комунальних послуг за вказаний період з іншим управителем, матеріали справи не містять.
Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до положень ст. 526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.
Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України між сторонами не розподіляються.
Керуючись ст.ст.367, 368, 369, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Омельницької Тетяни Валентинівни – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 13 січня 2026 року, в частині задоволених позовних вимог, – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий:         О.В. Маміна

Судді:          Н.П. Пилипчук

О.Ю.Тичкова