Єдиний унікальний номер № 756/1285/26
Апеляційне провадження № 33/824/2168/2026

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2026 року, прийняту відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розміріоднієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Александров Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2026 року і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що постанова ухвалена з порушенням права на захист та процесуальних гарантій, передбачених КУпАП. В постанові судом не надано належної оцінки доказам, суд першої інстанції фактично обмежився відтворенням змісту протоколів і загальними посиланнями на наявні в матеріалах справи документи, не зазначивши належного мотивування. 
Апелянт вказує, що окремою та самостійною підставою для скасування постанови він вважає недоведеність того, що саме він був за кермом автомобіля в момент події, яка покладена в основу притягнення до відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. За позицією захисту ОСОБА_1 від самого початку спілкування з працівниками поліції послідовно заперечував факт керування автомобілем та пояснював, що автомобілем керувала інша особа. Більш того, фактична водійка не заперечувала, що саме вона була за кермом автомобіля. 
Постановою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2026 року, задоволено клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Александрова Д.О. про участь у судовому засіданні, призначеному на 30 квітня 2026 року на 13.30 год, в режимі відеоконференції.

У судове засідання, призначене на 30 квітня 2026 року, захисник ОСОБА_1 - адвокат Александров Д.О. не вийшов на зв`язок та не був онлайн для проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Водночас, в телефонному режимі захисника було повідомлено про необхідність вийти на зв`язок, на що отримано відповідь про те що він зайнятий та наполягає на відкладенні розгляду. Обставин, що унеможливили його безпосередню участь в судовому засіданні захисник не повідомив. 

При цьому, за два дні до призначеного судового засідання, а саме 28 квітня 2026 року за допомогою документа, сформованого в системі «Електронний суд» від адвоката Александрова Д.О. надійшло клопотання, в якому останній просив :
1. Відкласти судове засідання у справі № 756/1285/26 за апеляційною скаргою захисника в інтересах  ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 06.02.2026 року; 
2. Надати адвокату Александрову Д.О. доступ через електронний суд до всіх матеріалів справи № 756/1285/26, провадження № 3/756/909/26, які надійшли з Оболонського районного суду міста Києва до Київського апеляційного суду. 
3. Після фактичного надання адвокату доступу до матеріалів справи надати стороні захисту розумний строк для підготовки додаткових пояснень, клопотань, заперечень та остаточної правової позиції за результатами ознайомлення;
4. Наступне судове засідання у справі № 756/1285/26 провести за участю адвоката Александрова Д.О. в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів адвоката поза межами приміщення суду через підсистему відеоконференцзв`язку ЄСІТС;

У відповідь на заявлене клопотання в частині ознайомлення з матеріалами справи судом апеляційної інстанції було скеровано захиснику лист в якому повідомлено, що у зв`язку з відсутністю технічної можливості здійснення суцільного сканування та оцифрування матеріалів судових справ, а також у зв`язку з відсутністю відповідних технічних засобів та ресурсів для виготовлення електронних копій матеріалів справи в повному обсязі, суд не здійснює переведення матеріалів справ у електронну форму. З обсягом документів, які були внесені до Електронного суду Київським апеляційним судом по справі № 756/1285/26, ви зможете ознайомитись в електронному кабінеті ЄСІТС, до якого йому було надано доступ.

Апеляційний суд наголошує на тому, що учасники справи повинні добросовісно виконувати свої процесуальні обов`язки та не зловживати процесуальними правами.
У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
ЄСПЛ зауважує, що сторона, яка задіяна під час судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв розумності строку є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 21 листопада 1995 року у справі "Чірікоста і Віола проти Італії" ("Ciricosta and Viola v. Italy", заява N 19753/92)).

Апеляційний суд зосереджує увагу на тому, що апелянтом зазначено, що про існування постанови суду першої інстанції йому стало відомо 06 березня 2026 року. З матеріалів справи вбачається, що договір про надання правової допомоги було укладено з захисником 06 березня 2026 року, апеляційну скаргу було подано захисником 07 березня 2026 року за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд». 
Розгляд скарги в апеляційній інстанції призначено на 30 квітня 2026 року.
Водночас клопотання щодо ознайомлення з матеріалами справи було подано 28 квітня 2026 року, тобто за два дні до судового засідання. 
Обставин, що унеможливили зокрема завчасне звернення до суду з метою ознайомлення з матеріалами справи апелянтом не наведено, як і не надано доказів, які б підтверджували неможливість прибуття адвоката або самого ОСОБА_1 для ознайомлення з матеріалами справи.
Сторона захисту покликається на те, що ОСОБА_1 являється військовослужбовцем та перебуває на війні, однак окрім військового квитка, не долучає будь-яких інших доказів, які б підтверджували перебування останнього в зоні проведення бойових дій та безпосередньої неможливості прибуття для ознайомлення з матеріалами справи. 
Також суд критично оцінює посилання сторони захисту на те, що адвокат перебуває поза межами України з волонтерською місією, оскільки з долученого ним договору лише вбачається, що останній з 01 вересня 2024 року дійсно являється волонтером, однак перебування захисника за кордоном з моменту підписання договору з клієнтом до дати призначення апеляційного розгляду не підтверрджує.
На переконання апеляційного суду, сторона захисту мала у розпорядженні достатньо часу для реалізації права на ознайомлення з матеріалами справи та забезпечення належної підготовки до розгляду скарги в апеляційній інстанції. 
Також, дослідивши клопотання в частині відкладення розгляду справи, суд доходить висновку, що воно не підлягає до задоволення.
Як убачається з матеріалів справи, про судове засідання учасників судового процесу було повідомлено належним чином і завчасно, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду. 
За наведених умов учасники мали можливість завчасно спланувати участь у судовому засіданні. 
Окрім наведеного, суд зважає також і на те, що будь-яких доказів на підтвердження існування обставин, наведених стороною захисту у клопотанні, не надано. 
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вказує на відсутність належним чином доведених обставин щодо існування об`єктивних перешкод, які унеможливлюють явку самого ОСОБА_1 у дане судове засідання, а також неможливість захисника вийти на відеоконференцзв`язок, та вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги за відсутності сторони апелянта. 

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав:
Відповідно до вимог ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Зважаючи на вказану норму, обов`язок відеофіксації встановлений лише щодо огляду на стан сп`яніння. Необхідність відеофіксації факту керування транспортними засобами чинним законодавством не передбачено.

На долученому до матеріалів справи відеозаписі з нагрудної камери зафіксовано всі події, що стосуються огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 із самого початку до кінця відповідно до вимог Інструкції № 1026 від 18 грудня 2018 року. 
Зокрема, з доданих до матеріалів справи відеозаписів з боді-камери вбачається, що на початку спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не висловлював позиції щодо не керування ним транспортним засобом, повідомляв що він військовий та поспішає, підтвердив що проїхав блокпост (00:01:03 відеозапису), сказав що зачепив загородження (00:01:11 відеозапису). 
Таким чином на початку спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 підтвердив як керування транспортним засобом так і факт здійснення зіткнення.
В подальшому, після повідомлення працівниками поліції ОСОБА_1 , що в нього вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння, відбулася зміна позиції водія щодо керування транспортним засобом, зокрема ОСОБА_1 почав стверджувати, що за кермом автомобіля перебувала інша особа, а саме пасажирка авто ОСОБА_2 .
Апеляційний суд звертає увагу на пояснення свідка ОСОБА_3 , які містяться в матеріалах справи. Так, останній зазначає, що перебуваючи на службі на блокпосту на Гостомельському шосе, бачив як автомобіль здійснив наїзд на штучне загородження «Їжак» вчинивши при цьому ДТП. Бачив, як вчинивши ДТП автомобіль зупинився із нього вийшов чоловік, після чого сів та поїхав у бік Гостомелю. Патрульна поліція, яка перебувала на блокпосту, здійснила переслідування цього автомобіля. 
Також в матеріалах справи міститься рапорт поліцейського Неведрова С., зі змісту якого вбачається, що під час стаціонарного несення служби у складі екіпажу стали свідками події під час якої транспортний засіб на швидкості в`їхав в штучні загородження, після чого водій автомобіля незважаючи на це продовжив рух та зупинився в кінці бетонних загороджень, з автомобіля вийшла особа чоловічої статі оглянула ушкодження та сіла назад до транспортного засобу і поїхала з місця пригоди. В процесі переслідування транспортний засіб було зупинено, з водійського місця вийшов чоловік та дуже активно акцентував увагу на тому що він військовослужбовець та поспішає, повідомив, що не має документів. Під час з`ясування обставин громадянин ОСОБА_1 все таки надав військовий квиток. Під час опитування ОСОБА_1 та пасажирка авто продовжували імпульсивну поведінку, що не відповідає обстановці. Після прибуття додаткового екіпажу ОСОБА_1 було повідомлено, що в нього вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння. Після цієї пропозиції ОСОБА_1 різко змінив свої покази та повідомив, що він не буде проходити тестування на стан алкогольного сп`яніння оскільки він є пасажиром, а за кермом була ОСОБА_2 , з чим вона погоджувалася. Під час подальшого з`ясування обставин ОСОБА_1 та ОСОБА_4 саботували та перешкоджали діяльності поліції шляхом постійного плутання показів, ненадавання документів. 
Таким чином, зміст розмови з працівниками поліції на початку відеозапису, де апелянт підтверджує факт керування авто, наявні в матеріалах справи пояснення, з яких встановлено, що після зіткнення з автомобіля вийшов чоловік та в подальшому сів за кермо і поїхав, в своїй сукупності підтверджують що керування транспортним засобом здійснював саме ОСОБА_1 .
При цьому, зафіксована на відеозаписах, поведінка ОСОБА_1 яка виражалася у перешкоджанні встановленню працівниками поліції його особи, ствердження про відсутність будь-яких документів, при подальшому з`ясуванні обставин справи все ж таки надання військового квитка, зміна позиції і заперечення факту керування після попереднього підтвердження проїзду блокпосту та в`їзду у загородження, перешкоджання діяльності поліції, плутання показів, вказує лише на намагання ОСОБА_1 всілякими шляхами уникнути відповідальності за вчинення правопорушення.
Те що апелянт змінив свої покази та почав заперечувати факт керування транспортним засобом після пред`явлення працівниками поліції вимоги щодо проходження огляду, не може слугувати підставою для прийняття доводів щодо керування автомобілем іншою особою, оскільки на початку відеозапису зі спілкування з працівниками поліції чітко встановлено, що сам ОСОБА_1 підтвердив, що проїхав блокпост та зачепив загордження, що беззаперечно підтверджує перебування останнього за кермом автомобіля та здійснення керування транспортним засобом. 

З огляду на наведене, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо не керування ним транспортним засобом, оскільки наявні в матеріалах справи докази такі твердження апелянта спростовують. 
Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень передбачених ст. 124 та ч.1 ст.130 КУпАП доведена, підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Надаючи оцінку посиланням апелянта на те, що справу судом першої інстанції було розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та без належного його повідомлення, що об`єктивно унеможливило всебічний та повний розгляд справи, та є порушенням прав на доступ до правосуддя, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 повідомлений про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції за допомогою смс повідомлення на телефон, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення (а.с.20). 
Апеляційний суд звертає увагу, що номер телефону, на який було направлено виклик, вказано ОСОБА_1 як контактний в договорі про надання правової допомоги, укладеним з захисником. Відтак, підстави вважати, що такий номер телефону йому не належить, відсутні.
Крім того, про розгляд в апеляційній інстанції було належним чином повідомлено сторону захисту та було задоволено клопотання адвоката про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Таким чином стороні захисту надавалася можливість в суді апеляційної інстанції надати всі свої пояснення та докази на захист ОСОБА_1 та підтвердження доводів викладених ними в апеляційній скарзі, однак такою можливістю сторона захисту не скористалася. 
Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлена невідповідність дійсності тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу. Порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2026 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба