Справа № 161/4591/26 
Провадження № 2/161/3631/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого-судді Філюк Т.М.,
за участі секретаря судового засідання Романюк М.М.
позивача ОСОБА_1 
представника відповідача Кучер О.О.

розглянувши в судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення безпідставно набутого майна,-

В С Т А Н О В И В :

27 лютого 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою, поданою через систему "електронний суд" до відповідачів Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення безпідставно набутого майна.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.07.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову №2931 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 34 000 грн.На підставі зазначеної постанови державним виконавцем відкрито виконавче провадження №79150214. У межах виконавчого провадження 17.10.2025 з його банківського рахунку було примусово стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 37 603,04 грн, а саме: 34 000,00 грн — штраф; 3 400,00 грн — виконавчий збір; 134,04 грн — витрати виконавчого провадження;69,00 грн — витрати користування АСВП. Постановою державного виконавця від 17.10.2025 виконавче провадження №79150214 закінчено.В подальшому рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/21761/25 від 25.11.2025 постанову №2931 від 16.07.2025 скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. А тому, вважає, що  правова підстава для стягнення для утримання зазначених коштів у Державному бюджеті України відпала. За таких обставин вважає, що сплачені кошти є безпідставно збереженими та підлягають поверненню відповідно до ст.1212 ЦК України шляхом їх стягнення з Державного бюджету України.
Ухвалою від 04 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою від 01 квітня 2026 року постановлено розгляд справи проводити у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
24 березня 2026 року від представника Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в позові відмовити.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.
Предстанвик відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, у клопотанні від 04 травня 2026 року просив провести розгляд справи без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.  
Судом встановлено, що постановою №2931 від 16 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 34000 грн.
19 вересня 2025 року державним виконавцем відкрито виконавче
провадження №79150214. У межах виконавчого провадження 17 жовтня 2025 року з ОСОБА_1 стягнуто 34 000,00 грн штрафу, 3 400,00 грн виконавчого збору, 134,04 грн витрат виконавчого провадження, 69,00 грн витрат користування АСВП, а всього стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 37 603,04 грн.
Постановою державного виконавця від 17.10.2025 виконавче провадження №79150214 закінчено.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/21761/25 від 25.11.2025 постанову №2931 від 16 липня 2025 року відносно ОСОБА_1  скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення грошових коштів, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави та були сплачені як штраф за вчинене правопорушення, позивач визначив відповідачами у справі ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області як орган, що здійснює списання коштів з Державного бюджету України.
Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільну процесуальну дієздатність) мають лише ті установи, які є юридичними особами (ч.1 ст.47 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч.ч.1, 2 ст.48 ЦПК України).
Відповідач – це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ст.80 ЦК України).
Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до Єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (ч.1 ст.89 ЦК України).
Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх утворила, і діють на підставі затвердженого нею положення (ч.ч.1-3 ст.95 ЦК України).
Враховуючи цивільно-правове становище філій та представництв, недопустимою є самостійна і безпосередня участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила.
Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до Єдиного державного реєстру.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі №760/32455/19 зроблено висновок про те, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору. З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі №607/4090/21, від 09 лютого 2022 року у справі №213/4206/19, від 07 липня 2021 року у справі №712/13066/18, від 10 листопада 2021 року у справі №552/2889/20, що свідчить про сталість судової практики при вирішенні питання процесуального статусу філії чи представництва у справі.
Відповідно до п.7 Положення «Про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.
Аналіз наведеної правової норми свідчить, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, а відтак не мають статусу юридичних осіб.
Касаційний суд раніше звертав увагу на те, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, у зв`язку з чим не наділені статусом юридичної особи. Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2024 року у справі №344/6751/22 (провадження №61-671св23).
Отже, ІНФОРМАЦІЯ_2 є відокремленим структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_3 і не має статусу юридичної особи.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України).
Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц).
Результат аналізу ст.51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі – належному відповідачеві.
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 березня 2024 року у справі №522/11722/21, провадження №61-12248св23).
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_2  є неналежним відповідачем у справі. Таким чином, позовні вимоги у справі заявлені до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові. Дана обставина, в свою чергу, не позбавляє позивача права пред`являти позов до належного відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, суд- 

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення безпідставно набутого майна відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складання повного тексту рішення 08 травня 2026 року. 

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області         Т.М.Філюк