ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня 2026 року

м. Київ

справа № 759/16019/23 
провадження № 61-641св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого -	Луспеника Д. Д.,		
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачка - ОСОБА_2 ,
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сиротюк Ольга Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Аваєва Наталія Валеріївна, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року у складі судді Ул`яновської О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви 

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Ковальський Т. О., звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у цивільній справі № 759/16019/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сиротюк О. В., про стягнення боргу за договором позики за нововиявленими обставинами на підставі пункту 1 частини другої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в якій просила таке судове рішення скасувати та ухвалити у цій справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Заяву обґрунтувала тим, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2024 року, у цивільній справі № 759/16019/23 стягнуто з неї на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 14 листопада 2018 року у розмірі 480 000,00 дол. США. 

Зазначала, що в провадженні Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12023000000001825 від 29 вересня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України). 

15 жовтня 2024 року під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування вказаного кримінального провадження її представник виявив висновок експерта від 02 жовтня 2024 року № СЕ-19/111-24/54241-ПЧ Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Степанченко Т., відповідно до якого підпис від імені її батька ОСОБА_3 у наданій на дослідження розписці про отримання ОСОБА_3 боргу від ОСОБА_1 у розмірі 480 000,00 дол. США від 14 листопада 2018 року виконаний не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_3 у наданій на дослідження договору позики від 14 листопада 2018 року № 14/11/18 виконаний не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою. 

Тобто, її батько ОСОБА_3 не підписував договору позики та розписки про отримання від ОСОБА_1 боргу у розмірі 480 000,00 дол. США від 14 листопада 2018 року, а отже, не укладав вказаних правочинів, які мали б підтверджувати вказані «документи». 

Наголошувала на тому, що вказані обставини є істотними, оскільки здатні суттєво вплинути на вирішення цієї справи № 759/16019/23 про стягнення із неї, як спадкоємця ОСОБА_3 , боргу за договором позики та є безумовною підставою для перегляду рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року за нововиявленими обставинами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Ковальський Т. О., про перегляд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у справі № 759/16019/23 за нововиявленими обставинами задоволено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сиротюк О. В., про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

Задовольняючи заявуОСОБА_2 про перегляд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що встановлений у межах кримінального провадження № 12023000000001825 факт підробки підписів померлого спадкодавця ОСОБА_3 у договорі позики від 14 листопада 2018 року № 14/11/18 та розписці від 14 листопада 2018 року є істотною для справи обставиною, яка об`єктивно існувала на час ухвалення первісного рішення, але не була і не могла бути відома відповідачці (спадкоємиці) ОСОБА_2 . Спираючись на висновок судово-почеркознавчої експертизи від 02 жовтня 2024 року № СЕ-19/111-24/54241-ПЧ, суд встановив, що спадкодавець ОСОБА_3 особисто спірних документів не підписував та грошових коштів не отримував, а отже, між сторонами не виникло матеріально-правових зобов`язань. Оскільки первісне судове рішення про стягнення боргу ґрунтувалося на неукладеному правочині, виявлена фальсифікація доказів повністю спростовує правову підставу позову та є безумовним процесуальним приводом для скасування раніше ухваленого рішення з ухваленням нового про відмов у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 

Постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Аваєва Н. В., залишено без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року - без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що матеріали кримінального провадження та висновок експерта не могли бути доступними, відомими відповідачці ОСОБА_2 раніше, однак зміст висновку обумовлює обставини суттєвого та неспростовного характеру, які спростовують доводи позивача та обґрунтовано призводять до іншого результату судового розгляду справи, а саме відмови у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність постановленого судового рішення.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

У січні 2026 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Аваєва Н. В., через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Ковальський Т. О., про перегляд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у цивільній справі № 759/16019/23 за нововиявленими обставинами; рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у цивільній справі №759/16019/23 залишити в силі.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18, від 06 серпня 2020 року у справі № 554/3914/16-ц, від 03 квітня 2018 року у справі № 910/6052/16, від 07 серпня 2018 року у справі № 915/1708/14, від 19 лютого 2020 року у справі № 212/3792/17 та інших.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:

- не звернули увагу на те, що ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами факт існування нововиявлених обставин відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, які в установленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у справі № 759/16019/23;

- не врахували, що висновок експерта від 02 жовтня 2024 року № СЕ-19/111-24/54241-ПЧ, на який послалась сторона відповідача у заяві про перегляд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у справі № 759/16019/23 за нововиявленими обставинами, був виготовлений експертом в межах кримінального провадження № 12023000000001825 вже після розгляду цієї справи у судах першої та апеляційної інстанцій по суті;

- проігнорували, що заявник ставив під сумнів дійсність поданої  ОСОБА_2 копії висновку експерта від 02 жовтня 2024 року № СЕ-19/111-24/54241-ПЧ та не дослідили оригіналу цього документа;

- не звернули увагу на те, що відповідачка, маючи сумніви щодо дійсності підпису спадкодавця на боргових документах і заявляючи про це в судових засіданнях при розгляді справи по суті в судах першої та апеляційної інстанції (ще у 2023 році), не скористалась своїми процесуальними правами доказування при розгляді цієї цивільної справи, зокрема не подала клопотання про проведення почеркознавчої експертизи у встановленому законом порядку та строки;

- проігнорували, що висновок експерта від 02 жовтня 2024 року № СЕ-19/111-24/54241-ПЧ, виготовлений в межах кримінального провадження № 12023000000001825, є новим доказом, який виник поза межами спірних правовідносин у цій справі;

- не надалиналежної оцінки всім доводам і аргументам заявника тощо. 

Також у касаційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Аваєва Н. В., вказав на те, що суд першої інстанції у встановленому законом порядку не вирішив питання про відвід судді Ул`яновської О. В., клопотання про який був заявлений ним через представника 17 березня 2025 року, а тому розглянув справу неналежним складом суду.

Крім того, у касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Аваєва Н. В., виклав клопотання про стягнення із ОСОБА_2 на свою користь судових витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 100 000,00 грн.

У січні 2026 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Ковальський Т. О., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначила про необґрунтованість та безпідставність доводів такої касаційної скарги, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень. 

Також у вказаному відзиві ОСОБА_2 виклала орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу під час розгляду цієї справи у суді касаційної інстанції, який складає 200 000,00 грн.

У лютому 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Аваєва Н. В., через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду заперечення щодо заявленого ОСОБА_2 у відзиві розміру судових витрат на правову допомогу.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 15 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Аваєва Н. В., на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Аваєва Н. В., на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Святошинського районного суду міста Києва матеріали справи № 759/16019/23; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву.

У квітні 2025 року матеріали справи № 759/16019/23 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2026 року справу № 759/16019/23 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики № 14/11/18, згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 480 000,00 дол. США, що підтверджується оригіналом договору позики від 14 листопада 2018, а також оригіналом розписки від 14 листопада 2018 року про отримання боргу.

Згідно з пунктом 1 цього договору позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти в сумі 480 000,00 дол. США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики протягом 10 календарних днів з дня відправлення письмової вимоги позикодавцем, при цьому повернення позики має бути здійснено однією сумою в повному обсязі.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі спадковою справою від 16 січня 2023 року № 1/2023, заведеною після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняла спадщину в цілому.

Відповідно до претензії (вимоги) кредитора від 12 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сиротюк О. В. задля повідомлення спадкоємців ОСОБА_3 про необхідність та обов`язок погашення заборгованості у розмірі 480 000,00 дол. США, яка виникла на підставі розписки від 14 листопада 2018 року.

Згідно з розпискою від 23 червня 2023 року ОСОБА_2 повідомлено про отримання приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сиротюк О. В. вимоги від ОСОБА_1 . 

Листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сиротюк О. В. від 28 червня 2023 року № 23/02-14 повідомлено спадкоємців боржника ОСОБА_3 , які станом на 28 червня 2023 року подали заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , про наявність претензії (вимоги) кредитора ОСОБА_1 за договором позики від 14 листопада 2018 року.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сиротюк О. В., про стягнення боргу за договором позики, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь у межах вартості майна, спадкової маси, одержаної у спадщину після ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , борг у розмірі 480 000,00 дол. США, а також судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у справі № 759/16019/23 позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 14 листопада 2018 року у розмірі 480 000,00 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у справі у розмірі 13 420,00 грн.

Суд першої інстанції виходив із того, що  ОСОБА_2 , як спадкоємець боржникаОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, не виконала зобов`язань спадкодавця за договором позики, грошові кошти позивачу не повернула, а тому вона має нести відповідальність за договором позики, в межах успадкованого майна. 

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - Аваєвої Н. В., про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 5 000,00 грн У решті вимог заяви представника ОСОБА_1 - Аваєвої Н. В. відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Середенко О. В., залишено без задоволення. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року залишено без змін. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла адвокат Аваєва Н. В., задоволено. Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 37 000,00 грн.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла адвокат Аваєва Н. В., про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді у розмірі 15 000,00 грн.

19 вересня 2024 року до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з ВП Шевченківського УП ГУНП у м. Києві надійшла постанова слідчого про призначення почеркознавчої експертизи від 19 вересня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023000000001825 від 29 вересня 2023 року. На вирішення експертизи поставлено такі питання: 1) чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у наданій на дослідження розписці про отримання ОСОБА_3 боргу в якості позики від ОСОБА_1 у розмірі 480000 дол. США від 14 листопада 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у наданому на дослідження договорі позики від 14 листопада 2018 року № 14/11/2018 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Степанченко Т. від 02 жовтня 2024 року № СЕ-19/111-24/54241-ПЧ підпис від імені ОСОБА_3 у наданій на дослідження розписці про отримання ОСОБА_3 боргу в якості позики від ОСОБА_1 у  розмірі 480 000,00 дол. США від 14 листопада 2018 року виконаний не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_3 у наданому на дослідження договорі позики № 14/11/2018 від 14 листопада 2018 року виконаний не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою.

Свідки з боку сторони позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні надали ідентичні покази, відповідно до яких 14 листопада 2018 року разом з грошима приїхали з м. Хмельницького до офісу позивача у м. Києві, занесли кошти до кабінету позивача, побачили там чоловіка, який привезені ними кошти забрав, а згодом, у той же день, надруковану розписку помічниками позивача підписав особисто, також підписав позивач та вони. Текст розписки прочитали, але «бегло», умови розписки не пам`ятають. Права як свідкам при підписанні розписки їм ніхто не роз`яснював.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у справі № 759/16019/23 за нововиявленими обставинами, посилалася на те, що під час ознайомлення 15 жовтня 2024 року з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12023000000001825 її представником було виявлено висновок експерта від 02 жовтня 2024 року № СЕ-19/111-24/54241-ПЧ, відповідно до якого підписи в імені спадкодавця ОСОБА_3 у договорі позики та розписці від 14 листопада 2018 року виконані не ним, а іншою особою, що, на думку заявниці, свідчить про неукладення її батьком зазначених правочинів та відсутність підстав для покладення на неї, як на спадкоємця, обов`язку щодо повернення боргу, а тому такі обставини є істотними для правильного вирішення спору та підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у справі № 759/16019/23 за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що встановлений у межах кримінального провадження № 12023000000001825 факт підробки підписів померлого спадкодавця ОСОБА_3 у договорі позики та розписці від 14 листопада 2018 року є істотною для справи обставиною, яка об`єктивно існувала на час ухвалення первісного рішення, але не була і не могла бути відома відповідачці (спадкоємиці) ОСОБА_2 . Спираючись на висновок судово-почеркознавчої експертизи від 02 жовтня 2024 року № СЕ-19/111-24/54241-ПЧ, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановив, що спадкодавець ОСОБА_3 особисто спірних документів не підписував та грошових коштів не отримував, а отже, між сторонами не виникло матеріально-правових зобов`язань. Оскільки первісне судове рішення про стягнення боргу ґрунтувалося на неукладеному правочині, виявлена фальсифікація доказів повністю спростовує правову підставу позову та є безумовним процесуальним приводом для скасування раніше ухваленого рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.
Верховний Суд із такими висновками судів погодитись не може з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та їх правове обґрунтування 

У частині першій статті 423 ЦПК України визначено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другий критерій для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду становить доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Аналіз змісту заяви  ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Ковальський Т. О., про перегляд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у цій справі за нововиявленими обставинами, свідчить про те, що нововиявленою обставиною відповідачка вважає наявність висновку експерта від 02 жовтня 2024 року № СЕ-19/111-24/54241-ПЧ, виготовленого в межах кримінального провадження №12023000000001825 від 29 вересня 2023 року, в якому вказано, що підписи від імені спадкодавця ОСОБА_3 у договорі позики від 14 листопада 2018 року №14/11/18 та розписці від 14 листопада 2018 року виконані не ним, а іншою особою.

Однак вказані обставини в розумінні статті 423 ЦПК України не є нововиявленими обставинами у цій справі, а є новими доказами (фактами). 

Так, згаданий висновок експерта від 02 жовтня 2024 року № СЕ-19/111-24/54241-ПЧ був виготовлений експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України вже після ухвалення судового рішення, про перегляд якого за нововиявленими обставинами звернулася відповідачка  ОСОБА_2 - 22 квітня 2024 року, а тому його не існувало на час розгляду справи.

Також зміст постанови Київського апеляційного суду від 25 червня 2024 року, яким залишено без змін рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року, свідчить про те, що під час розгляду справи по суті у відповідачки ОСОБА_2 та її представника Середенка О. В. ще у 2023 році вже були наявні сумніви (заперечення) щодо дійсної волі спадкодавця ОСОБА_3 на укладення договору позики від 14 листопада 2018 року № 14/11/18 та розписки від 14 листопада 2018 року, з огляду на поганий стан його здоров`я, однак вони не подали до суду всі необхідні докази на підтвердження своїх заперечень та у встановлені законом строки не заявили у цій цивільній справі клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Тобто, відповідачка ОСОБА_2 та її представник не скористалися своїм законним правом підчас розгляду справи судами по суті та, керуючись принципом змагальності, не вчинили жодних дій для спростування наданих позивачем доказів щодо наявності боргу спадкодавця ОСОБА_3 за договором позики, і намагаються наразі здійснити ревізію остаточного судового рішення.

У своєму рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року справі «Pravednaya v. Russia», пункти 27, 28).

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення про задоволення заяви  ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Ковальський Т. О., про перегляд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у цивільній справі № 759/16019/23 за нововиявленими обставинами на підставі пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, на вказане уваги не звернув, не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

У свою чергу апеляційний суд, в силу повноважень, визначених статтею 374 ЦПК України, вказаних помилок суду першої інстанції не усунув, не перевірив правильність застосування судом норм матеріального права, не дослідив наявні у справі докази, а залишив таке судове рішення без змін.

Також Верховний Суд враховує, що у заяві  ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Ковальський Т. О., відсутні посилання на пункт 2 частини першої статті 423 ЦПК України, як підставу для перегляду рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у цивільній справі № 759/16019/23 за нововиявленими обставинами, а тому обґрунтованість такої підстави перегляду судового рішення не була предметом оцінки суду.

З огляду на викладене, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть бути визнані законними та обґрунтованими та підлягають скасуванню з ухваленням у цій справі нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви  ОСОБА_2 та залишення в силі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року 

Відповідні доводи касаційної скарги та підстави касаційного перегляду знайшли своє часткове підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. 
З урахуванням викладеного, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Аваєва Н. В., задовольнити, оскаржуване рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року скасувати з ухваленням в цій справі нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Ковальський Т. О., про перегляд рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у справі № 759/16019/23 за нововиявленими обставинами та залишити силі таке рішення суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на висновок Верховного Суду щодо суті касаційної скарги, скасування оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 та з урахуванням того, що позивач  ОСОБА_1  в силу пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору у цій справі, судові витрати у вигляді судового збору за розгляд цієї справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій підлягають стягненню із ОСОБА_2 на користь держави у загальному розмірі 45 628 грн (24 156 грн + 21 472 грн). 

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Аваєва Наталія Валеріївна, задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року, постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Ковальський Тарас Олегович, про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у справі № 759/16019/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сиротюк Ольга Володимирівна, про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року у справі № 759/16019/23 залишити в силі.

Стягнути з  ОСОБА_2  у дохід держави судові витрати у вигляді судового збору за розгляд цієї справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій у загальному розмірі 45 628 (сорок п`ять тисяч шістсот двадцять вісім) гривень. 

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник   	
Судді:	І. Ю. Гулейков   	
	Г. В. Коломієць   	
	Р. А. Лідовець   	
	Ю. В. Черняк