ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2026 р. справа № 300/483/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, - 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – відповідач), за змістом якого просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невиключенні відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників після завершення виконавчих проваджень № 58855397 та № 60269809;
- зобов`язати відповідача виключити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників;
- зобов`язати відповідача внести до Автоматизованої системи виконавчого провадження коректні відомості про завершення виконавчих проваджень № 58855397 та № 60269809;
- зобов`язати відповідача забезпечити відсутність обліку позивача як боржника в Автоматизованій системі виконавчого провадження та Єдиному реєстрі боржників, у тому числі шляхом усунення неактуальних або некоректних відомостей, пов`язаних із зазначеними виконавчими провадженнями.
Позовні вимоги мотивовані тим, що після завершення виконавчих проваджень №58855397 та № 60269809 відповідач був зобов`язаний виключити відомості про нього з Єдиного реєстру боржників та внести до Автоматизованої системи виконавчого провадження актуальні відомості про завершення зазначених виконавчих проваджень. На думку позивача, подальше перебування інформації про нього в Єдиному реєстрі боржників за відсутності відкритих виконавчих проваджень є проявом протиправної бездіяльності відповідача, що порушує його права та створює перешкоди у реалізації майнових прав, зокрема під час вчинення реєстраційних дій та отримання адміністративних послуг. 
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.29-30).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.58).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 13.03.2026, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що виконавче провадження №58855397 завершене 08.05.2019, а відомості про позивача за цим провадженням у Єдиному реєстрі боржників відсутні. Щодо виконавчого провадження № 60269809 відповідач вказав, що воно було завершене шляхом повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», однак, штраф позивачем не сплачено, а рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не скасовано. У зв`язку з цим відповідач вважає, що підстави для виключення відомостей про позивача з Єдиного реєстру боржників відсутні (а.с.65-66).
26.03.2026 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с.69-70).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до органів державної виконавчої служби із заявами та зверненнями щодо виключення відомостей про нього з Єдиного реєстру боржників після завершення виконавчих проваджень № 58855397 та №60269809 (а.с.13, 18, 23).
У відповідь на такі звернення Богородчанський відділ державної виконавчої служби листом від 29.10.2025 № 18718 підтвердив факт завершення виконавчого провадження №58855397 08.05.2019 на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчого провадження № 60269809 - 19.12.2019 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 цього Закону. Також повідомлено про знищення матеріалів зазначених виконавчих проваджень у зв`язку із закінченням строків їх зберігання (а.с.37).
Листом від 20.11.2025 № 20237 відповідач додатково роз`яснив, що завершення виконавчого провадження № 60269809 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» саме по собі не є підставою для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників (а.с.39).
Аналогічна позиція викладена Управлінням забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях у листі від 22.12.2025 № Ж-52/2/11.3-02/38, в якому підтверджено завершення обох виконавчих проваджень, однак, зазначено про відсутність передбачених законом підстав для виключення відомостей про позивача з Єдиного реєстру боржників у межах виконавчого провадження № 60269809 (а.с.41-45).
Окрім того, листом від 05.01.2026 № З-60/2/11.3-02/3 позивачу повідомлено порядок виключення таких відомостей та умови винесення державним виконавцем відповідної постанови (а.с.54).
Відповідно до наданої інформації з Єдиного реєстру боржників щодо ОСОБА_1 за відповідними параметрами запиту в Єдиному реєстрі боржників знайдено інформацію стосовно виконавчого провадження за № 60269809 (а.с.67). 
Вважаючи бездіяльність відповідача, яка полягає у не виключенні відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників після завершення виконавчих проваджень № 58855397 та № 60269809 протиправною, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі – Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами статті 2 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 13 Закону № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частини 1-2 статті 18 Закону № 1404-VIII).
За обставин цієї справи судом встановлено, що на виконанні у Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало, зокрема, виконавче провадження № 60269809 з примусового виконання постанови Богородчанського ВП ГУНП № 326525 від 04.09.2019 щодо стягнення з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету 510,00 грн. штрафу.
Відповідно до змісту листа від 05.01.2026 за № З-60/2/11.3-02/3, судом встановлено, що в межах виконавчого провадження № 60269809 було також прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 51,00 грн., постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 69,00 грн. (а.с.54).
Крім того, державним виконавцем у відповідності до вимог частини 5 статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» внесено відомості про боржника – ОСОБА_1 , до у Єдиного реєстру боржників (а.с.67).
Відповідно до змісту відзиву на позовну заяву, у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем у межах виконавчого провадження №60269809 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.
Водночас, звертаючись з цим позовом до суду, позивач зазначає, що відомості про ОСОБА_1 як боржника у ВП № 60269809 підлягають вилученню з Єдиного реєстру боржників, оскільки державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 60269809 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та завершено виконавче провадження.
Оцінюючи вказані доводи, суд враховує наступне.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1404-VІІІ єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.
Згідно з частиною 5 статті 9 Закону № 1404-VІІІ відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до частини 7 статті 9 Закону № 1404-VІІІ відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
Пунктами 1, 3, 11 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VІІІ визнано, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.
Аналогічні норми передбачені і Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 за №2432/5 (далі – Положення № 2432/5), відповідно до пункту 2 розділу І якого, єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Так, згідно з пунктами 6, 7 розділу ХІ Положення № 2432/5, система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України "Про виконавче провадження"; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження"; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів; про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України "Про виконавче провадження"; про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. У разі відновлення виконавчого провадження відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників.
З аналізу викладених приписів Закону № 1404-VІІІ та Положення № 2432/5 встановлено, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.
Судом встановлено, що в даному випадку державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 60269809 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», що не заперечується позивачем.
Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Отже, вказана підстава не відноситься до вичерпного переліку підстав, встановлених законом, що дозволяють виключити відповідні відомості з реєстру.
Суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово викладав висновки щодо застосування частини сьомої статті 9 Закону № 1404-VIII у подібних правовідносинах.
У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2020 у справі № 160/4015/19 зазначено, що вимоги пункту 2 статті 37 Закону № 1404-VIII, на підставі якої виконавчі провадження тричі поверталися стягувачу, не входять до правових підстав виключення відомостей з вказаного Єдиного реєстру боржників стосовно позивача, та які закріплені в частині сьомій статті 9 Закону № 1404-VIII.
Подібний висновок був також викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.11.2022 у справі № 910/4404/17, у якій зазначено наступне: «Законом №1404-VIII установлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають. Такий механізм запроваджено законодавцем з метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, установлених статтею 12 цього Закону. З правового аналізу положень пункту 2 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII випливає, що повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутись до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, і також не позбавляє стягувача права звернутись до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання».
Отже, імперативні приписи частини 7 статті 9 Закону № 1404-VIII встановлюють, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників у випадку винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу виключно на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону № 1404-VІІІ.
Водночас, пункт 2 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VІІІ, на підставі якого у спірних правовідносинах було повернуто виконавчий документ стягувачу у виконавчому провадженні № 60269809, не входить до правових підстав виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників.
З аналізу положень пункту 2 частини 1 та частини 5 статті 37 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову. У випадку повернення виконавчого документа з указаних підстав стягувач не позбавлений права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, а у випадку пропуску цього строку - звернутися до суду з заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Суд вказує, що станом на дату розгляду справи, доказів сплати заборгованості в розмірі 510,00 грн., а також виконавчого збору у розмірі 51,00 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 69,00 грн. у межах ВП № 60269809 матеріали справи не містять.
Окрім того, суд вказує, що виконавче провадження № 58855397 завершено 08.05.2019 на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а відомості про позивача за вказаним виконавчим провадженням у Єдиному реєстрі боржників відсутні, що підтверджується як відзивом відповідача, так і матеріалами справи. 
За наведених обставин, зважаючи, що повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, не є підставою для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, а також з огляду на те, що в добровільному порядку постанова Богородчанського ВП ГУНП № 326525 про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 510,00 грн. не виконана, витрати виконавчого провадження та виконавчий збір не сплачено, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості стосовно ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні № 60269809.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виключити відомості про позивача з Єдиного реєстру боржників, внести до Автоматизованої системи виконавчого провадження коректні відомості про завершення виконавчих проваджень № 58855397 та № 60269809, а також забезпечити відсутність обліку позивача як боржника в Автоматизованій системі виконавчого провадження та Єдиному реєстрі боржників, суд вказує на таке.
Оскільки судом не встановлено протиправності дій (бездіяльності) відповідача щодо перебування відомостей про позивача в Єдиному реєстрі боржників у межах виконавчого провадження № 60269809, а також встановлено відсутність таких відомостей щодо виконавчого провадження № 58855397, підстав для задоволення вказаних похідних позовних вимог не вбачається.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів у повному об`ємі правомірність своїх дій.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, внаслідок чого, в задоволенні позову слід відмовити.
З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, суд не вбачає. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ: 
У задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Учасники справи:
Позивач:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач:
Богородчанський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Т. Шевченка, 69, смт. Богородчани, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, 77700).

Суддя    /підпис/  Панікар І.В.