РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року	селище Петрове  	Справа № 941/248/26	
 		Провадження № 2/941/459/26	

Петрівський районний суд Кіровоградської області
в складі: головуючого судді - Колесник С. І.
при секретарі - Проценко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Петрове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», від імені якого діє Анохіна Ольга Олексіївна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитним договорам №2001378289801 від 13.08.2019 року, за яким відповідачу видано кредит у сумі 43005 грн.; та №1002090096501 від 09.02.2022 року, за яким відповідачу видано кредит у сумі 57500 грн. Банк просить стягнути із відповідача заборгованість станом на 05.01.2026 року по кредитному договору від 13.08.2019 року № 2001378289801 – 87463,96 грн., з яких: 42588,71 грн. – заборгованість за кредитом; 44875,25 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. – заборгованість за комісією; по кредитному договору від 09.02.2022 року № 1002090096501- 19037,43 грн., з яких: 13931,02 грн. – заборгованість за кредитом; 0,41 грн. – заборгованість процентами; 5106 грн. – заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам склала 106501,39 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати.
Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2026 року справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали на подання до суду відзиву на позовну заяву.
23.04.2026 року представник відповідача Попович О.О. через систему «Електронний суд» подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що відповідач не визнає позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитними договорами в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з наданих позивачем документів, заява № 2001378289801 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписана 13.08.2019 року не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами. При цьому, в зазначеній заяві зазначено, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної карти встановлюється відповідно до умов ДКБО (Договір комплексного банківського обслуговування) в залежності від типу кредитної карти. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги за кредитним договором, покликається на Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб затверджену Правлінням АТ «ПУМБ», Протокол від 26.10.2021 року № 874, яка вступає в дію з 01 листопада 2021 року та на паспорт споживчого кредиту, якими визначені, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, та інші умови. При цьому, кредитний договір датований 13 серпня 2019 року, тобто за 2 роки до затвердженої Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що свідчить про відсутність підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач, що вказана пропозиція взагалі містила умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, їх розмір та порядок нарахування, як і не містить підтвердження щодо ознайомлення та погодження відповідача з нею. Також на думку представника відповідача не є доказом погодження процентної ставки між сторонами в паспорті споживчого кредиту, оскільки дана інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та була актуальною до 13 серпня 2019 року. Таким чином, вважає безпідставними вимоги позивача про нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами та їх стягнення у розмірі 44875,25 грн. Окрім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач за період з 14.08.2019 року по 30.01.2024 року на виконання умов зобов`язань за кредитним договором фактично сплатив 483014,57 грн. Таким чином, отримані кошти відповідачем повернуті, а тому вказані вимоги не можуть бути задоволені з підстав недоведеності. 
Щодо другого кредитного договору представник відповідача зазначила наступне. 
У Заяві № 1002090096501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 09 лютого 2022 року не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 5 Заяви № 1002090096501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 09 лютого 2022 року щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 , ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Окрім того, зазначає, що відповідач добросовісно виконував свої зобов`язання з повернення суми кредиту, зокрема, згідно з розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку АТ «ПУМБ» та, як зазначено позивачем у самій позовній заяві, ОСОБА_1 сплачено за Кредитним договором: тіло кредиту 43568,98 грн. та 25530,00 грн. – комісія., таким чином, на її думку, АТ «ПУМБ» було безпідставно зараховано на погашення комісії кошти, які Відповідач сплачував на погашення кредиту у розмірі 25530,00 грн. Таким чином, враховуючи відсутність доказів щодо наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг і погодження їх зі споживачем, вчинення банком додаткових дій з обслуговування кредитної заборгованості, вказана суму коштів у розмірі 25530,00 грн. підлягає зарахуванню при визначенні розміру сплаченої кредитної заборгованості і відповідно зменшенню заборгованості за кредитом. Разом з тим, як вбачається з розрахунку суми несплачених комісій за користування кредитними коштами відповідачем на погашення комісії було внесено кошти на загальну суму 25530,00 грн., що є більшою за розмір, заявлений позивачем як залишок простроченого кредиту. Таким чином, внесені відповідачем кошти на погашення комісії є більшими за суму заборгованості за кредитом (13931,02 грн.), а тому вона вважає, що заборгованість за кредитним договором № 1002090096501 від 09.02.2022 року у ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» - відсутня, на підставі чого просить суд відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, однак в позовній заяві просила суд здійснити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала.
Представник відповідача в судове засідання також не з`явилась, однак через систему «Електронний суд» надала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача, всі свої заперечення викладенні та обгрунтовані у відзиві на позовну заяву підтримала в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Судом встановлено, що 13.08.2019 року ОСОБА_1 підписав заяву №2001378289801 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписанням якої беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» в повному обсязі.
Підписавши заяву ОСОБА_1 просив відкрити на його ім`я поточний рахунок в гривнях та надати кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 10000,00 грн, який в подальшому був збільшений до 43005 грн., з реальною річною процентною ставкою – 47,88 %.
З паспорту споживчого кредиту встановлено такі основні умови кредитування: тип кредиту - кредитна лінія, сума/ліміт кредиту - 10000,00 грн, мета кредиту - загальні споживчі цілі, строк кредитування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією у випадку відсутності заперечень будь-якої зі сторін, фіксована процентна ставка.
Також, 09.02.2022 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування №1002090096501, підписанням якої беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» в повному обсязі.
Підписавши заяву ОСОБА_1 просив надати йому кредит на споживчі цілі в розмірі 57500 грн. строком на 24 місяці, з процентною ставкою 0,010 % та комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,22 %.
З паспорту споживчого кредиту встановлено такі основні умови кредитування: тип кредиту - кредит, сума/ліміт кредиту - 57500 грн., мета кредиту - загальні споживчі цілі, погашення заборгованості, сплата разової комісії банку, строк кредитування - 24 місяці (платіжні періоди з 09.02.2022 року по 09.02.2024 року).
Відповідно до платіжної інструкції від 09 лютого 2022 року № TR.55852774.89420.8810 грошові кошти в сумі 57500 грн. перераховано на рахунок ОСОБА_1 .
Згідно з наданого АТ «ПУМБ» розрахунку за кредитним договором №2001378289801 від 13.08.2019 року заборгованість станом на 05.01.2026 року становить 87463,96 грн., з яких: 42588,71 грн. – заборгованість за кредитом; 44875,25 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. – заборгованість за комісією.
Згідно з наданого АТ «ПУМБ» розрахунку за кредитним договором № 1002090096501 від 09.02.2022 року заборгованість станом на 05.01.2026 року становить 19037,43 грн., з яких: 13931,02 грн. – заборгованість за кредитом; 0,41 грн. – заборгованість процентами; 5106 грн. – заборгованість за комісією.
Загальна сума заборгованості за обома кредитними договорами станом на 05.01.2026 року складає 106501,39 грн.
Щодо укладення кредитних договорів та видачі кредитів суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За змістом ч. 1 та 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
З наданих матеріалів вбачається, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори №2001378289801 від 13.08.2019 року та № 1002090096501 від 09.02.2022 року, які оформлені сторонами в письмовій формі.
Представник відповідача у відзиві на позов фактично визнала факт укладення зазначених договорів на отримання відповідачем на їх підставі кредитних коштів.
Отже, з огляду на матеріали справи та визнання вказаних обставин представником відповідача, суд дійшов висновку про доведеність обставин щодо укладення кредитних договорів між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 та отримання ним у кредит грошових коштів.
Щодо порушення відповідачем зобов`язань суд вказує таке. 
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до публічної пропозиції ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 12.06.2019), затвердженої рішенням правління ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», протокол від 11.06.2019 № 760, підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору (п. 2.2.5 Розділу І).
Пунктом 5.1.4 Розділу І Публічної пропозиції АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти.
Згідно із пунктом 5.1.7 Розділу І Публічної пропозиції АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.
Однак, як установлено судом, відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином тривалий строк, що підтверджується банківськими виписками.
Факт невиконання відповідачем договірних зобов`язань підтверджується також розрахунками заборгованості, наданими позивачем. Вимога позивача про погашення боргу залишилася без реагування, що свідчить про ухилення відповідача від добровільного виконання зобов`язань.
Отже, з урахуванням відсутності доказів належного виконання обов`язків відповідачем, а також з огляду на належні докази з боку позивача, суд приходить до висновку про наявність порушення відповідачем умов кредитних договорів.
Щодо тіла кредиту та нарахування відсотків за договором №2001378289801 від 13.08.2019 року суд звертає увагу на слідуюче.
Представник відповідача, у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти заявлених позовних вимог у частині стягнення процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором №2001378289801, зазначила, що 13.08.2019 відповідачем було підписано заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої йому було надано кредит. У подальшому відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджується виписками по рахунку, зокрема систематичним отриманням та поверненням коштів. Водночас, за твердженням представника відповідача, зазначена заява про приєднання не містить умов щодо процентної ставки, строку користування кредитом та порядку повернення кредиту. Посилання позивача на Договір комплексного банківського обслуговування не підтверджені жодними доказами про те, що саме з редакцією, наданою в матеріалах справи, відповідач був ознайомлений або що ці умови були включені до підписаного ним документа.
Крім того, на думку відповідача, не є доказам погодження процентної ставки між сторонами в паспорті споживчого кредиту, оскільки дана інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та була актуальною до 13 серпня 2019 року. Також, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач за період з 14.08.2019 року по 30.01.2024 року на виконання умов зобов`язань за кредитним договором фактично сплатив 483014,57 грн.
З огляду на викладене, представник відповідача дійшла висновку, що у матеріалах справи відсутні належні докази того, що сторонами у письмовій формі було погоджено розмір процентної ставки за кредитом, а отже, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості у вигляді процентів за користування кредитом є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Оцінюючи доводи представника відповідача, суд бере до уваги, що відповідно до положень ст. 1054 ЦК України, кредитним договором визнається домовленість сторін, за якою банк надає кредит, а позичальник зобов`язується повернути кошти та сплатити проценти. Кредитні зобов`язання виникають на підставі письмової угоди, яка містить істотні умови, зокрема суму, порядок повернення та розмір процентної ставки.
У справі наявні належні докази того, що ОСОБА_1 підписав заяву №2001378289801, яка є формою приєднання до публічної пропозиції АТ «ПУМБ» щодо укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Така форма укладення договору прямо передбачена законодавством (ст. 634 ЦК України договір приєднання) та відповідає ст. 1054 ЦКУкраїни.
Умови кредитування, зокрема реальна річна процентна ставка – 47,88 %, прямо вказані у паспорті споживчого кредиту, який був сформований банком відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування». Наявність припису про чинність інформації до 13 серпня 2019 не спростовує дійсності самого документа, оскільки кредитний договір був укладений саме в цю дату, що узгоджується з датою актуальності паспорта.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 зазначеного Закону, загальні витрати за кредитом включають проценти та інші платежі, і саме паспорт кредиту слугує способом інформування споживача про ці витрати. Укладення кредитного договору одночасно з наданням паспорта споживчого кредиту створює презумцію погодженості його умов, якщо не доведено зворотного.
Крім того, у самій заяві №2001378289801  прямо зазначено, що підписання нею засвідчує ознайомлення клієнта з публічною пропозицією та погодження з нею, визначено платіжну дату 30 число місяця, строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов договору ДКБО в залежності від типу кредитної картки.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що між сторонами у письмовій формі було належним чином погоджено умови кредитного договору, у тому числі процентну ставку, таким чином вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом за договором від 13.08.2019 року є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо твердження представника відповідача щодо сплати відповідачем за період з 14.08.2019 року по 30.01.2024 року 483014,57 грн. заборгованості по тілу кредиту, то суд виходить з того, що в розрахунку заборгованості, наданого позивачем станом на 05.01.2026 року, дана сума вже врахована як фактично погашена заборгованість за договором.
Окрім цього, суд зазначає, що згідно із ч. 10 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Споживач (позичальник), який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення (ч. 12 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»).
На момент укладення кредитного договору №2001378289801 від 13.08.2019 року ОСОБА_1 не звертався до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився із всіма умовами такого договору.
Також суд зазначає, що представник відповідача не конкретизувала, яким чином відсутність, на її думку, належного інформування щодо умов кредитного договору вплинула на волевиявлення відповідача або призвела до укладення договору на менш вигідних умовах, ніж ті, які були йому відомі на момент укладення договору.
Не зазначено, які саме пункти договору або які умови кредитування не відповідали його уявленням чи очікуванням, як саме це перешкодило усвідомленому прийняттю рішення, та яким чином це могло змінити результат - тобто не наведено причинно-наслідкового зв`язку між порушенням з боку кредитодавця (якщо таке й мало місце) та неспроможністю відповідача належним чином оцінити умови договору.
Крім того, відповідач не скористався правом, передбаченим ч. 12 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», тобто не надіслав письмового повідомлення до кредитодавця з вимогою привести умови укладеного договору у відповідність із наданою інформацією. Це, на думку суду, також свідчить про відсутність реального наміру виправити стверджувані порушення та фактичне прийняття умов договору.
Суд також бере до уваги, що з моменту укладення договору в серпня 2019 року до пред`явлення позову у лютому 2026 року, тобто протягом майже 7 років, відповідач жодного разу не заявляв про недійсність договору, не подавав звернень до банку щодо роз`яснення його умов, не здійснював спроб для врегулювання питання заборгованості позасудовим шляхом.
Ураховуючи наведене, суд вважає, що доводи відповідача щодо неналежного інформування не є обґрунтованими, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами і не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №2001378289801 від 13.08.2019 року заборгованість відповідача становить 87463,96 грн., з яких: 42588,71 грн. – заборгованість за кредитом; 44875,25 грн. – заборгованість процентами.
Водночас представник відповідача, хоча і заперечує проти заявленої позивачем суми заборгованості, однак не надала жодних належних та переконливих доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема не надав суду власний розрахунок заборгованості, з деталізацією погашених сум, періодів нарахування процентів та конкретного аналізу банківських операцій.
Натомість позивач надав детальний розрахунок заборгованості, підтверджений виписками з рахунків, який не містить внутрішніх суперечностей.
З огляду на наведене, а також враховуючи, що представник відповідача фактично визнала факт отримання відповідачем кредитних коштів за договором №2001378289801 від 13.08.2019 року і не довела факту належного виконання зобов`язань, суд вважає доведеним обсяг заборгованості та дійшов висновку про обґрунтованість і документальну підтвердженість вимог позивача у цій частині, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №2001378289801 від 13.08.2019 року підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо нарахування комісії за договором № 1002090096501 від 09.02.2022 року суд зазначає наступне.
Представник відповідача, відстоюючи свою позицію, стверджувала, що умова договору про щомісячну комісію 2,99% суперечить ч.1 та ч.5 ст.11, а також ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Тому 5106 грн. комісійних вимог, на її переконання, є нікчемними, а сплачені відповідачем 25530 грн. цієї комісії слід зарахувати як погашення тіла кредиту.
У свою чергу представник позивача у позовній заяві зазначив, що умови договору, зокрема щодо нарахування щомісячної комісії у розмірі 2,99 % від залишку заборгованості, були належним чином погоджені сторонами шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
Суд виходить з того, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінним.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України Постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до умов кредитного договору від 09.02.2022 року, укладеного між позивачем та відповідачем, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості погоджена сторонами у відсотках від суми кредиту і встановлена в розмірі 2,22 %, що становить 1276,50 грн. щомісяця, а усього за період 24 місяці - 30636 грн.
У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона, за загальним правилом, може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину.
Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, пункті 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, пунктах 33.4.-33.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Оскільки у кредитному договорі № 1002090096501 від 09.02.2022 року не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, відтак положення договору про встановлення щомісячної комісії з розрахунково касового обслуговування є нікчемним, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За обставин цієї справи пунктом 5 вищевказаного кредитного договору встановлено комісію за обслуговування кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Відтак, нарахування відповідачеві заборгованості по комісії за кредитним договором є безпідставним, а тому позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача на його користь заборгованості за простроченими комісіями у розмірі 5106 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Крім того, судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, які долучені позивачем до позовної заяви, в рахунок оплати комісії відповідачем сплачено 25530 грн., а в рахунок погашення тіла кредиту – 43568,98 грн.
Оскільки умови кредитного договору про встановлення первісним кредитором комісії за користування кредитом є нікчемними, при визначенні розміру заборгованості відповідача слід врахувати сплату коштів за договором, які були зараховані у рахунок сплати комісії у розмірі 25530 грн.
Так, позивач просив стягнути із відповідача на свою користь залишок простроченого кредиту в загальному розмірі 19037,43 грн, разом з тим, оскільки в рахунок оплати комісії відповідачем сплачено 25530 грн, вказані кошти слід зарахувати в рахунок погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 1002090096501 від 09.02.2022 року слід відмовити в повному обсязі.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні з позовом сплачений судовий збір у розмірі 5324,80 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №446 від 16.02.2026 року та №000561956/0 від 26.03.2026 року.
Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (50 %), суд стягує із відповідача на користь позивача витрати пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 2662,40 грн.
Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-265, 274-279, 280-284, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 551, 554, 610, 623, 651, 1049 ЦК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (код ЄДРПОУ 14282829) заборгованість за кредитним договором №2001378289801 від 13.08.2019 року у розмірі 87463 (вісімдесят сім тисяч чотириста шістдесят три) гривні 96 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (код ЄДРПОУ 14282829) судовий збір в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривень 40 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повний текст рішення складено 18 травня 2026 року.

Суддя С.І.Колесник