ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 695/2807/24
провадження № 61-1927св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 

учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Золотоніська міська рада,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - керівник Золотоніської окружної прокуратури Черненко Тарас Юрійович в інтересах держави в особі Золотоніської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 08 січня 2026 року у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог заяви 
У липні 2024 року   ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа - Золотоніська міська рада.

На обґрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в  АДРЕСА_1 , земельної ділянки кадастровий номер 7110400000:03:0100037, площею 0,0402 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою, а також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0099 га, кадастровий номер 7120682600:03:001:1216, що розташована за межами населеного пункту с.Великий Хутір Золотоніського району Черкаської області.

Спадщину вона прийняла як спадкоємець за законом четвертої черги, оскільки з 2017 року проживала разом зі спадкодавцем однією сім`єю до часу відкриття спадщини.

Інші спадкоємці за закономабоза заповітом відсутні. 

Вказувала, що при зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадщини їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що нею не надано документів, які б підтверджували факт її проживання зі спадкодавицею однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. 

Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне їй для можливості реалізувати свої спадкові права.

Стверджувала, що вона з  ОСОБА_2  під час спільного проживання мали спільний бюджет, несли витрати по утриманню будинку, сплаті комунальних платежів, вели спільне господарство. Вонадоглядала ОСОБА_2 до смерті та здійснювала її поховання.

За життя ОСОБА_2 згідно нотаріально посвідченої довіреності уповноважувала ОСОБА_1 бути її представником, представляти її інтереси та розпоряджатись будь-яким майном, яке належало померлій. 

Зазначала, що довідкою № 127 від 18 квітня 2024 року, виданою головою квартального комітету ОСОБА_3 , підтверджується, що  ОСОБА_1 з 2017 року і до 25 серпня 2023 року проживала з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та допомагали один одному.  ОСОБА_1 здійснювала поховання ОСОБА_2 . 

Пояснила, що факт її спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю можуть підтвердити свідки.

Посилаючись на викладене,   ОСОБА_1 просила суд встановити факт постійного проживання  ОСОБА_2 , яка померла     ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2024 року заяву    ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт постійного проживання    ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю разом із     ОСОБА_2 , яка померла     ІНФОРМАЦІЯ_1 , більше п`яти років на час відкриття спадщини після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для задоволення заяви.

Не погодившись з таким судовим рішенням,керівник Золотоніської окружної прокуратури Черненко Т. Ю. в інтересах держави в особі Золотоніської міської ради звернувся до суду з апеляційною скаргою.
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Черкаського апеляційного суду від 08 січня 2026 року апеляційну скаргу керівника Золотоніської окружної прокуратури Черненка Т. Ю. задоволено.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2024 року скасовано.

Заяву  ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа-Золотоніська міська рада, залишено без задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявниця не надала суду належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження факту її постійного проживання зі спадкодавцем   ОСОБА_2 , яка померла      ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єюбільше п`яти років на час відкриття спадщини, наявності між ними взаємних прав і обов`язків, ведення спільного господарства, спільного бюджету, спільних витрат та іншого, що притаманне саме сімейним відносинам.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
10 лютого 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 08 січня 2026 року, у якій просить скасувати вказане судове рішення ізалишити в силі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2024 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова ухвалена судом апеляційної інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи та без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу від 06 квітня 2026 року прокурор просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2026рокувідкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

20 березня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 25 серпня 2023 року Золотоноським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 701.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй на праві власності майно: житловий будинок по АДРЕСА_1 ; земельну ділянки площею 0,0402 га, кадастровий номер 7110400000:03:0100037, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 3,0099 га, кадастровий номер 7120682600:03:001:1216, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту с. Великий хутір Золотоніського району Черкаської області.

ОСОБА_2 була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

12 січня 2024 року ОСОБА_1 , як особа, яка проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, звернулася до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я. І. із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2 

12 січня 2024 року приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я. І. заведено спадкову справу № 7/2024.

Постановою приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я. І. від 04 березня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано нотаріусу документів, що підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 03 квітня 1991 року зареєстрована за адресою:     АДРЕСА_3 .

Згідно довідки № 127 від 18 квітня 2024 року, виданої головою квартального комітету № 26 м. Золотоноша Черкаської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи із 2017 року і по 25 серпня 2023 року проживала з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет та допомагали один одному. ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Згідно довіреності від 24 липня 2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С. В. 24 липня 2023 року за реєстровим № 1645, ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , уповноважила ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою:    АДРЕСА_3 , розпоряджатися будь-яким належним їй майном, а саме: купувати, продавати, передавати в емфітевзис або оренду, приймати в дар будь-яке майно, на умовах представнику відомих, представляти інтереси з питань оформлення будь-яких спадкових справ на її ім`я в тому числі вести її справи у відповідній нотаріальній конторі, представляти її інтереси у взаємовідносинах у будь-яких державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, фори власності та інше. Довіреність видана з правом передовіри повноважень третім особам, строком на 10 років та дійсна до 24 липня 2033 року.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі №304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18)).
Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні справ щодо встановлення права на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем є доведеність факту їх спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 25 червня 2024 року у справі № 125/1873/22, від 06 березня 2025 року у справі № 521/729/20, від 07 травня 2025 року у справі № 283/2703/23, від 07 серпня 2025 року у справі №466/11802/21.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16, від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19, від 26 жовтня 2023 року у справі № 522/14664/21, від 21 жовтня 2024 року у справі № 522/11976/21.

Отже, закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, яка переглядається, апеляційним судом установлено, що заявницею не надано належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження факту її постійного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, наявності між ними взаємних прав і обов`язків, ведення спільного господарства, спільного бюджету, спільних витрат та іншого, що притаманне саме сімейним відносинам.
При цьому суд апеляційної інстанції критично поставився до довідки № 127 від 18квітня 2024 року, виданої головою квартального комітету № 26 м.Золотоноша, оскільки не вказано джерело на підтвердження наведеної у ній інформації, а тому така довідка не може бути визнана належним, достатнім та достовірним доказом.

Також апеляційний суд зазначив, що покази свідківне підтверджують ведення     ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  спільного господарства, наявності спільного побуту та проживання вказаних осіб однією сім`єю з 2017 року по день відкриття спадщини.
Водночас суд апеляційної інстанції у взаємномузв`язкуз іншими доказами у їх сукупності врахував, що   ОСОБА_1 та   ОСОБА_2  у вказаний період часу були зареєстровані за різними адресами, а заявниця перебувала у зареєстрованому шлюбі з     ОСОБА_4 .
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю     ОСОБА_1 та   ОСОБА_2  та підставно відмовив у задоволенні вимог заяви у зв`язку з їх недоведеністю.
Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова ухвалена судом апеляційної інстанції без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні. 

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 08 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: І. А. Воробйова 

А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун