ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року м. Чернігів Справа № 620/2279/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді - Бородавкіної С.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту 17 наказу,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) 25.02.2026 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( далі – в/ч НОМЕР_1 , відповідач), у якому просить:
- визнати протиправними та скасувати пункт 17 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.01.2026 № 26 «Про результати службового розслідування».
Свої вимоги мотивує тим, що спірний наказ є протиправним та прийнятий з істотним порушенням вимог чинного законодавства.
Ухвалою суду від 20.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.
У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що за результатами проведеного службового розслідування встановлено, що основною причиною завдання збитків державі стали дії, бездіяльність та відсутність належного контролю з боку командування логістики в/ч НОМЕР_1 . Зокрема, заступник командира військової частини начальник логістики підполковник ОСОБА_1 та підлеглі йому посадові особи не дотримувалися статутного порядку ведення військового господарства. Згідно із наданими поясненнями, позивач стверджує, що не мав безпосереднього відношення до організації діяльності продовольчої служби, оскільки за вказаний напрямок відповідав його підлеглий начальник тилу заступник начальника логістики підполковник ОСОБА_2 . Так, маючи підозри щодо зловживань та імовірних розтрат продовольства з боку молодшого сержанта ОСОБА_3 та старшого солдата ОСОБА_4 , підполковник ОСОБА_1 , всупереч вимогам п.3.1.9 Наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997 № 300 (зі змінами) щодо обов`язку здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами, використання, втратами, нестачами, псуванням і розкраданням; організовувати проведення (у встановлені терміни) перевірок та документальних ревізій господарської діяльності, а також інвентаризацію матеріальних засобів у підпорядкованих службах (службі), позапланову інвентаризацію продовольчого складу не ініціював. Замість ініціювання комісійної перевірки фактичних залишків продуктів харчування, він обмежився встановленням камери відеоспостереження та за його твердженням, усною доповіддю про ситуацію командиру військової частини. Зазначені дії не є належними заходами контролю в розумінні Постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 №748, оскільки ані технічні засоби спостереження, ані усна доповідь не забезпечують документального підтвердження наявності майна та не здатні зупинити процес його імовірного розкрадання. Таким чином, підполковник ОСОБА_1 порушив вимоги наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997 №300 (зі змінами) та Постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 №748 «Про затвердження Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах», що супроводжувалось порушенням: статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно з якою кожен командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів; статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої підполковник ОСОБА_1 зобов`язаний мати точні відомості про наявність матеріальних засобів за штатом та списком. Враховуючи викладене, підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності обґрунтовані та доведені.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що метою проведення інвентаризації є встановлення фактичної наявності військового майна, його якісного стану (категорійності) і комплектності, виявлення обсягів нестачі, надлишку та надлишкового військового майна, а також відображення результатів інвентаризації в інвентаризаційних описах або відомостях наявності та якісного стану майна. Пункт 4 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах України вказує на те, що інвентаризація військового майна у військовій частині проводиться як планова, так і позапланова - у разі перевірки результатів господарської діяльності і документальної ревізії та в інших випадках, коли необхідно встановити наявність військового майна. (розпорядженнями) Інвентаризація проводиться за наказами командира (начальника) військової частини , вищестоящих командирів (начальників), а також за рішенням органу досудового розслідування, прокурора або суду. Таким чином, покликання відповідача на те, що позивач не будучи безпосереднім командиром військової частини, свідомо проігнорував вимоги Постанови Кабінету Міністрів України №748 від 03.05.2000, які виразилися у непроведені інвентаризації військового майна, є хибними. Відповідно до пункту 5 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах України відповідальність за організацію інвентаризації військового майна несе командир (начальник) військової частини , який повинен створити належні умови для її проведення у стислі терміни, визначити об`єкти (крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов`язковим) і терміни проведення інвентаризації. Підписуючи наказ з основної діяльності від 26.01.2026 №26 «Про результати службового розслідування» та застосовуючи до свого підлеглого заступника командира в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді суворої догани, відповідач достеменно розумів та володів інформацією, про те, що ним не створювалася відповідна позапланова інвентаризаційна комісія, наказ та/або розпорядження не видавався. Така обставина сама по собі вже повністю усуває факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Крім того, спірний наказ не містить твердження (спростування) того, що є не підтвердженою позиція позивача про те, що останній усно доповідав безпосередньо командирові військової частини про ймовірність розтрати військового майна. Усна доповідь про виявленні такі факти, є належним та допустимим способом реагування на відповідну інформацію, а не вжиття заходів з боку безпосереднього командира військової частини щодо видання наказу (розпорядження) про проведення позапланової інвентаризації військового майна та створення з цього приводу інвентаризаційної комісії, не може ставитися у провину заступнику командира військової частини - начальнику служби логістики. 24.10.2025 за №632 видано наказ командира в/ч НОМЕР_1 «Про проведення щорічної інвентаризації матеріально-технічних засобів військової частини НОМЕР_1 ». Згідно пункту 8 вказаного наказу контроль за його виконанням покладено на начальника штабу - заступника командира в/ч НОМЕР_1 , а не на начальника служби логістики - заступника командира в/ч НОМЕР_1 .
Розглянувши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини.
04.09.2024 між Міністерством оборони України в особі командувача Сухопутних військ Збройних Сил України з одного боку та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_1 , підполковником, начальником логістики-заступником командира в/ч НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу (а.с.22-25).
Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.01.2026 №26 про результати службового розслідування, пунктом 17 якого за порушення вимог ст. 58, 59 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 №748 «Про затвердження Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах», порушення військової дисципліни, що виразилось у вчиненні правопорушення проти порядку виконання військового обов`язку під час воєнного стану та в інших особливих умовах та супроводжувалось порушенням вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та у відповідності до ст. 45, ст. 54, ст. 83 та на підставі п. «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено на заступника командира військової частини НОМЕР_1 - начальника логістики підполковника ОСОБА_1 , дисциплінарне стягнення – «СУВОРА ДОГАНА».
Вважаючи пункт 17 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.01.2026 № 26 «Про результати службового розслідування» протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі – Статут, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).
Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).
Так, пунктом 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Згідно із пунктом 1 Розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до пункту 3 Розділу V Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
В свою чергу, пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".
Відповідно до статті 1 Закону України від 21.09.1999 №1075-XIV "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Відповідно до статті 1 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі - Закон №160-ІХ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)
Пунктами 4,5 частини першої статті 1 Закону №160-ІХ визначено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;
пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Статтею 3 Закону №160-ІХ установлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до статті 5 Закону №160-ІХ особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.
Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.
Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду (стаття 7 Закону №160-ІХ).
Частиною 2 статті 8 Закону №160-ІХ визначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності (ч.6 2 статті 8 Закону №160-ІХ).
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
З аналізу наведених норм вбачається, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди. 
При цьому, обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність від наявності у винної особи умислу на завдання такої шкоди.
З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, тому суд вважає, що відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.
Судом встановлено, що 27.11.2025 на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 надійшов рапорт від заступника командира в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 , яким останній доповів, що 26.11.2025 о 14 год. 15 хв. у тимчасовому пункті дислокації « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військової частини НОМЕР_1 співробітниками Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань в рамках кримінального провадження №62025000000000647 від 27.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України у зв`язку з невідкладним випадком пов`язаним із врятуванням майна та безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину проведено невідкладний обшук. В ході обшуку вилучено фінансово-господарську документацію щодо постачання зберігання та транспортування продуктів харчування. З метою вжиття заходів щодо усунення причин та умов, які стали підставами для проведення слідчих дій, притягнення до відповідальності осіб, з вини яких заподіяна шкода, відповідно до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, розділу VIII, затвердженого наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017 просив призначити службове розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди.
Відповідно до витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 27.11.2025 №1326 призначено службове розслідування відповідно до вимог ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1530/31371, на підставі рапорту підполковника ОСОБА_6 , заступника командира в/ч НОМЕР_1 за №6226-Р від 27.11.2025 щодо завдання державі матеріальної шкоди військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , а саме: підполковником ОСОБА_1 , начальником логістики - заступником командира; підполковником ОСОБА_2 , начальником тилу - заступником начальника логістики; молодшим лейтенантом ОСОБА_7 , начальником продовольчої служби тилу логістики; молодшим сержантом ОСОБА_3 , начальником їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення; молодшим сержантом ОСОБА_8 , начальником складу продовольчого забезпечення, роти матеріального забезпечення (а.с.56 зворот).
27.11.2025 командиром в/ч НОМЕР_1 затверджено акт позапланової інвентаризації майна продовольчої служби тилу логістики військової станом на 27.11.2025 (а.с.168-170) за висновками якого встановлено, що процес харчування особового складу у військовій частині НОМЕР_1 організований продовольчою службою із порушеннями вимог чинного законодавства. Комісією встановлено порушення термінів формування, опрацювання та подання первинних документів до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 . В результаті інвентаризації комісією зафіксовані нестачі та надлишки продуктів харчування (додатки до акту). Оцінка їх розміру та відповідність/невідповідність обліковим даним може бути уточнена, у зв`язку із неналагодженою системою обліку.
26.01.2026 наказом командира в/ч НОМЕР_1 затверджено акт службового розслідування за фактом завдання шкоди державному майну (а.с.57 зворот-73), пунктом 3.1 якого, зокрема, встановлено, що відповідно до наданих пояснень начальника логістики - заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 , встановлено наступне:
Згідно з наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 935 від 17.10.2023 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 295 від 18.10.2023, станом на 25.11.2025 посаду начальника логістики — заступника командира військової частини НОМЕР_1 обіймав підполковник ОСОБА_1 . У межах виконання посадових обов`язків йому були підпорядковані підполковник ОСОБА_9 та підполковник ОСОБА_2 . Безпосереднього відношення до організації діяльності продовольчої служби підполковник ОСОБА_1 не мав, оскільки за продовольче забезпечення відповідав начальник тилу - заступник начальника логістики підполковник ОСОБА_2 . Станом на 25.11.2025 доповідей від підлеглих про наявність невикористаних продуктів чи їх псування не надходило, фактів псування продукції зафіксовано не було. На початку вересня 2025 року підполковник ОСОБА_1 повідомив командира військової частини про підозри щодо можливого продажу продовольства з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З метою перевірки цієї інформації в їдальні було встановлено камеру відеоспостереження, проте підтвердити факт розтрат чи привласнення майна на той момент не вдалося. Процес визначення чисельності особового складу який перебуває на котловому забезпеченні відбувався з порушенням встановлених термінів. Замість подання даних стройовою частиною на наступну добу, інформація часто надавалася із запізненням на 1-2 дні або день у день. У таких ситуаціях розрахунок проводився на основі даних за попередню добу. Щодо поводження з продуктами харчування, термін придатності яких минув підполковник ОСОБА_1 повідомив, що вони фактично викидалися без складання відповідних актів чи іншої документації. Харчові відходи (приготовлена, але не спожита їжа) після повернення до їдальні забиралися сторонніми особами. Оскільки викидати такі відходи у побутові сміттєві баки заборонено, начальник логістики не заперечував проти їхнього вивезення вказаними особами.
Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.01.2026 №26 про результати службового розслідування, пунктом 17 якого за порушення вимог ст. 58, 59 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 №748 «Про затвердження Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах», порушення військової дисципліни, що виразилось у вчиненні правопорушення проти порядку виконання військового обов`язку під час воєнного стану та в інших особливих умовах та супроводжувалось порушенням вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та у відповідності до ст. 45, ст. 54, ст. 83 та на підставі п. «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено на заступника командира військової частини НОМЕР_1 - начальника логістики підполковника ОСОБА_1 , дисциплінарне стягнення – «СУВОРА ДОГАНА».
Так, суд приходить до висновку, що службовим розслідуванням не встановлено прямого причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування пункту 17 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.01.2026 № 26 «Про результати службового розслідування» є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов має бути задоволений у повному обсязі.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту 17 наказу – задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними та скасувати пункт 17 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.01.2026 № 26 «Про результати службового розслідування». 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 11 травня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Суддя С.В. Бородавкіна