БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
24.06.2026
Справа № 497/1103/26
Провадження № 2/497/1247/26
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 року            м. Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого - судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання - Мунтянової В.Р.,
без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання дійсним договору дарування нерухомого майна та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з даною заявою через свого представника адвоката Цоєву В.В. та просить постановити рішення, яким визнати: 
- дійсним договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 укладений 31 травня 1990 року в Табаківській сільській раді Болградського району Одеської області між ним та його матір`ю ОСОБА_2 ;
- за ним,  ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування укладеного в Табаківській сільській раді Болградського району Одеської області 12 листопада 1990 року між ним та його матір`ю ОСОБА_2 . 
Свої вимоги мотивує тим, він позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_1 ), відповідно до договору дарування нерухомого майна, укладеного 12 листопада 1990 року в Табаківській сільській раді Болградського району Одеської області. Договір укладений між позивачем та його матір`ю ОСОБА_2 , договір він не реєстрував у Болградському БТІ, оскільки в сільській раді йому не пояснили про подальшому процедуру.
17 березня 2026 року КП «Болградське БТІ» виготовило технічний паспорт на будинок, який позивачу подарувала його мати. 
На даний момент позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою зареєструвати своє право власності на вищезазначений житловий будинок.
Однак, 31 березня 2026 року Державним реєстратором речових прав на нерухоме майно позивачу було відмовлено у реєстрації права власності на будинок з причини недостатності документів на будинок, які б підтверджували його право власності на нього. 
Зазначене стало підставою звернення до суду
Ухвалою від 01.05.2026 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 28.05.2026 року о 08:30 годині (а.с.18), про що були повідомлені сторони (а.с.19).
В підготовче засідання 28.05.2026 року:
- позивач не прибув, причини неявки не повідомив;
- представник позивача не прибула, причини неявки не повідомила, сповіщена належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.19);
- представник відповідача не прибув, надіслав заяву через систему "Електронний суд" про розгляд справи у відсутність представника (а.с.20-21).
Ухвалою від 28.05.2026 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду на 24.06.2026 року о 08:30 годині (а.с.23), про що були повідомлені сторони (а.с.24).
В судове засідання 24.06.2026 року:
- позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутність з підтриманням позовних вимог (а.с.54);
- представник позивача не прибула, причини неявки не повідомила, сповіщена належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.24);
- представник відповідача не прибув, надіслав заяву через систему "Електронний суд" про розгляд справи у відсутність представника (а.с.20-21).
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Судом встановлено, що 12 листопада 1990 року ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 уклали договір дарування житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_1 ), посвідчений секретарем Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області Бринза О.І., та зареєстрований в реєстрі за № 234 (а.с.8), виданий повторно 27.02.2014 року та зареєстрований в реєстрі за № 18. За договір сплачено державне мито в розмірі 337.50 рублів (а.с.36).
Згідно п. 1 договору вбачається, що  ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар один житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно п. 3 Житловий будинок належить ОСОБА_2 на підставі погосподарської книги с.Табаки, особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Дарувальник ОСОБА_2 є мітір?ю позивача ОСОБА_1 , родинні відносини між, якими підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області від 22.12.1972 року, актовий запис № 22 (а.с.14-зворотна сторона, 37).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дарувальник  ОСОБА_2 , що підтверджується  свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим виконавчим комітетом Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області, актовий запис №30 (а.с.13, 38).
17.03.2026 року Комунальним підприємством «Болградське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на замовлення  ОСОБА_1 (а.с.5-7, 31-35).
Відповідно до звіту про незалежну оцінку об`єкта нерухомості визначена ринкова вартість житлового будинку загальною площею 70.1 кв.м житловою-50.9 за адресою:  АДРЕСА_1 та складає 127 960 гривень (а.с.9,39-47).
Рішенням Державного реєстратора права власності речових прав на нерухоме майно позивачу було відмовлено в реєстрації з підстав відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок за адресою:  АДРЕСА_1 у визначеному законом порядку (а.с.48).

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
Згідно із частиною першою статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.
Частиною другою статті 719 ЦК України визначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Виходячи зі змісту статей 203,717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Так, у даній справі, сторона позивача, заявляючи позов про визнання дійсним договору дарування, визнає той факт, що через необізнаність, договір не був нотаріально посвідчений та зареєстрований в КП «Болградське БТІ». Разом з цим, позивач проживає у подарованому будинку, користується ним, несе витрати по його утриманню, тобто наслідки укладання договору настали.
Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином з моменту передання нерухомого майна, тобто з 12 листопада 1990 року, позивач ОСОБА_1 став його власником.
Згідно ст.218 ч.3 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі не додержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
У відповідності з ч. 1 ст.321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу дарування будинку, однак позивачем втрачена можливість посвідчити/зареєструвати правочин, у зв`язку зі смертю дарувальника та відсутністю правовстановлюючих документів.
Згідно ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відтак, враховуючи, що укладений між сторонами договір дарування є консенсуальним, тобто права і обов`язки сторін виникають у момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору не має, а здійсненню нотаріального посвідчення та державної реєстрації перешкоджає неподолана обставина, яка не залежить від волі позивача, смерті дарувальника, внаслідок чого можливість нотаріального посвідчення спірного правочину та його державної реєстрації втрачено остаточно.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, як спосіб захисту цивільних прав є звернення до суду за захистом свого майнового права та інтересу шляхом визнання права.
Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку, що укладений 12 листопада 1990  року договір дарування на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 може бути визнаним дійсним, оскільки перешкод для визнання права власності на нерухоме майно на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . суд не вбачає, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладено, керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання дійсним договору дарування нерухомого майна та визнання права власності - задовольнити. 
Визнати договір дарування від 12 листопада 1990 року, реєстраційний № 234, виданий повторно 27.02.2014 року та зареєстрований в реєстрі за № 18, житлового будинку розташованого за адресою:  АДРЕСА_2 , укладений між  ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 , посвідчений секретарем Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області  - дійсним.
Визнати за  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_4  право власності на житловий будинок розташований за адресою:  АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторін:
Позивач  ОСОБА_1 :        АДРЕСА_1 
тел. НОМЕР_5 
Представник позивача  Цоєва Вікторія Вікторівна :  АДРЕСА_3 , ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3 , тел: НОМЕР_6     
Відповідач Болградська міська рада Одеської області: вул. Шпитальна, 45, м. Болград, Одеська область, 68702, ел.пошта: miskaradabolgrad@ukr.net 

Суддя    С.В.Кодінцева