ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1579/26 Справа № 191/169/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді        Агєєва О.В.,
суддів:        Красвітної Т.П., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №191/169/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Підодвірного Тараса Івановича на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Стрельникова О.О.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ФК «Процент» звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «Процент» посилається на те, що 21 січня 2024 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №5640-3499-1, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн., строком на 365 днів (до 20 січня 2025 року), зі сплатою 2,5% за користування кредитом, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «Приватбанк», який був підписаний в порядку передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Позивач свої зобов`язання виконав шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 .
Всупереч умов договору, відповідач своєчасно не сплатив нараховані проценти відповідно до графіку платежів. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, а саме не сплатив нараховані проценти станом на 26 грудня 2024 року, в нього виникла заборгованість за кредитним договором №5640-3499-1 від 21 січня 2024 року в загальній сумі 42500 грн., з яких 42500 грн. – заборгованість за процентами, за період з 21 січня 2024 року по 26 грудня 2024 року.
У зв`язку з чим просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №5640-3499-1 від 21 січня 2024 року по нарахованим процентам у розмірі 42500 грн. за період з 21 січня 2024 року по 26 грудня 2024 року, судовий збір у розмірі 2422,40 грн., 10000 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, передано за територіальною підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, передано на розгляд до Солонянського районного суду Дніпропетровської області, - для розгляду за підсудністю. 

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року позов ТОВ «ФК «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за кредитним договором № 5640-3499-1 від 21 січня 2024 року станом на 26 грудня 2024 року: за процентами – в розмірі 42500 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» 2422,40 грн. витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 — адвокат Підодвірний Т.І. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення є необґрунтованим, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу, що нібито укладення договору від 21 січня 2024 року №5640-3499-1 відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. 
У матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору. 
Позивач не надає докази яким чином проводилась ідентифікація особи, та чи проводилась вона взагалі, не надає доказів проведення такої ідентифікації, доказів відправлення одноразового ідентифікатора відповідачеві. 
Також звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. 
Вказана норма була введена в дію на підставі Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. У той же час, перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Таким чином, положення пункту 2 розділу II та пункту 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» застосовуються виключно до кредитних договорів, укладених до 24 грудня 2023 року, якщо строк їх дії було продовжено після цієї дати; натомість до кредитних договорів, укладених після 24 грудня 2023 року, підлягає застосуванню ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено, що максимальна денна процентна ставка не може перевищувати 1 %, розрахованих згідно з частиною четвертою цієї ж статті. 
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зазначає, що якщо навіть припустити, що відповідач уклав кредитний договір та отримав кредитні кошти, нарахування відсотків є необґрунтованими та таким, що протирічить чинному законодавству. 
У зв`язку з чим просив рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «Процент» про стягнення заборгованості.

Позивач ТОВ «ФК «Процент», скориставшись своїм правом, через представника, подав відзив, в якому вважає викладені в апеляційній скарзі висновки такими, що не мають правового підґрунтя, не відповідають дійсним обставинам справи.
Зазначає, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання вредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 
Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким позичальник ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. 
Крім цього, зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «ФК «Процент», викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://procent.com.ua/uk/about_us. 
Стверджує, що укладення відповідачем з позивачем договору №5640-3499-1 від 21 січня 2024 року це право, а не обов`язок відповідача, яке було реалізовано на власний розсуд відповідачем, який є вільним у своєму виборі. При цьому Відповідач не був обмежений ні у часі для ознайомлення з умовами кредитування, ні у часі для ознайомлення з самим договором. Також Відповідач не обмежений у проведенні порівняльного аналізу кредитного договору, умов кредитування, які були у ТОВ «ФК «Процент» з іншими, які пропонуються різними небанківськими фінансовими установами або банками на ринку надання фінансових послуг, а саме кредитування. 
Звертає увагу на те, що будь-які зміни умов №5640-3499-1 від січня 21 2024 року не вносилися. 
З наданої інформації АТ КБ «Приватбанк», на ім`я відповідача емітовано карту № НОМЕР_2 , щодо рахунку НОМЕР_3 . З доданої до інформації виписки за вказаним рахунком від 21 січня 2024 року вбачається, що на картку відповідача № НОМЕР_2 , 21 січня 2024 року надійшло 5000 грн. на виконання умов кредитного договору.
Відповідно до п.1.2. кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Строк надання кредиту відповідно до п.1.3. кредитного договору становить 365 днів. Відповідно до п.1.3. періодичність платежів зі сплати процентів ставлять кожні 20 днів, що відображено в Додатку № 1 до кредитного договору. Відповідно до п.п.2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п.1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування. 
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 26 грудня 2024 року становить 42500 грн. за період з 21 січня 2024 року по 26 грудня 2024 року, що нараховані відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та Графіку платежів. 
Зазначає, що за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом №3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21 серпня 2024 року, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту).
Таким чином, відповідно до ст.1056-1 ЦК України, ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», денна процентна ставка розраховується на дату укладення кредитного договору, є фіксованою та не змінюється протягом строку дії кредитного договору. В укладеному кредитному договорі встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом. 
Позивач здійснив розрахунок денної процентної ставки відповідно до ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» на день укладення кредитного договору, з врахуванням пункту 17 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимальної денної процентної ставки у розмірі 2,50%. Таким чином, розмір денної процентної ставки відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», оскільки розрахована станом на дату його укладення. 
У зв`язку з чим просив рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 21 січня 2024 року між сторонами був укладений кредитний договір №5640-3499-1, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 5000 грн. зі сплатою 2,5 процентів від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 912,50%), терміном на 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування, на умовах строковості, зворотності, платності, зобов`язавшись повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки визначені цим договором.
Позивачем на виконання умов договору 5640-3499-1 від 21 січня 2024 року було перераховано на картку № НОМЕР_4 відповідачу грошові кошти в сумі 5000 грн., що підтверджується квитанцією ТОВ « ФК «Процент».
З наданої АТ КБ «Приватбанк» інформації вбачається, що на ім`я відповідача емітовано карту № НОМЕР_2 , щодо рахунку НОМЕР_3 .
З доданої до інформації виписки за вказаним рахунком від 21 січня 2024 року вбачається, що на картку відповідача № НОМЕР_2 , 21 січня 2024 року надійшло 5000 грн.на виконання умов кредитного договору.
Згідно наданого позивачем детального розрахунку заборгованість відповідача за спірним кредитним договором № 5640-3499-1 від 21 січня 2024 року станом на 26 грудня 2024 року складає 42500 грн. – заборгованість за процентами.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ « ФК «Процент, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, уклавши з позивачем електронний договір, за яким останнім отримано послуги з надання коштів у кредит, та, взявши на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їхнє використання, належним чином їх не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, тому вважав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості станом на 26 грудня 2024 року за процентами у розмірі 42500 грн.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно з частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.
Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За приписами частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, 21 січня 2024 року між сторонами був укладений кредитний договір №5640-3499-1, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора — 533825.
Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на вебсайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 
ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ « ФК «Процент»» за допомогою одноразового ідентифікатора 533825, відправленого 21 січня 2024 року на номер телефону, зазначений позичальником в договорі НОМЕР_5 , про що зазначено в кредитному договорі.
Перед укладенням кредитного договору, відповідач отримала проєкт цього договору разом з додатками в електронному вигляді в особистому кабінеті, ознайомилась з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Отже, без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому вказаний правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Доводи відповідача про те, що кредитний договір з позивачем не можна вважати укладеним, є безпідставними та таким, що спростовується матеріалами справи.

Відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 5000 грн. зі сплатою 2,5 процентів від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 912,50%), терміном на 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування, на умовах строковості, зворотності, платності, зобов`язавшись повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки визначені цим договором.
Позивачем на виконання умов договору 5640-3499-1 від 21 січня 2024 року було перераховано на картку № НОМЕР_4 відповідачу грошові кошти в сумі 5000 грн., що підтверджується квитанцією ТОВ « ФК «Процент».
З наданої АТ КБ «Приватбанк» інформації вбачається, що на ім`я відповідача емітовано карту № НОМЕР_2 , щодо рахунку НОМЕР_3 .
З доданої до інформації виписки за вказаним рахунком від 21 січня 2024 року вбачається, що на картку відповідача № НОМЕР_2 , 21 січня 2024 року надійшло 5000 грн. на виконання умов кредитного договору.
Згідно наданого позивачем детального розрахунку заборгованість відповідача за спірним кредитним договором № 5640-3499-1 від 21 січня 2024 року станом на 26 грудня 2024 року складає 42500 грн. – заборгованість за процентами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», денна процентна ставка - це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року (далі – Закон № 3498-IX), що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Згідно з п.17 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. 
Оскільки Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року, тому за період з 24 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, за період з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року - 1,5 %, а за період з 20 серпня 2024 року - 1 %. 

Встановлено, що кредитний договір укладений 21 січня 2024 року зі строком дії 365 днів (до 20 січня 2025 року).
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що для визначення розміру заборгованості за відсотками станом на 26 грудня 2024 року позивачем застосовано ставку 2,5 % в день користування кредитними коштами впродовж всього періоду кредитування.

Таким чином, обґрунтованими є відсотки за користування кредитними коштами за період з 21 січня 2024 року по 26 грудня 2024 року, виходячи з наступного розрахунку:

за період з 21 січня 2024 року по 21 квітня 2024 року:
5000 х 2,5% = 125 х 92 дні = 11500 грн.

за період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року:
5000 х 1,5% = 75 х 120 днів = 9000 грн.

за період з 20 серпня 2024 року по 26 грудня 2024 року:
5000 х 1% = 50 х 129 днів = 6450 грн.

Загальна сума заборгованості за кредитним договором №5640-3499-1 від 21 січня 2024 року станом на 26 грудня 2024 року за відсотками становить 26950 грн. 

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, та зміну рішення суду, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №5640-3499-1 від 21 січня 2024 року станом на 26 грудня 2024 року за відсотками становить 26950 грн. 

Відповідно пунктів 3 та 4 частина 1 статі 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.
Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
У позові представник позивача просить стягнути із відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції у розмірі 10000 грн.

На підтвердження вказаного позивач надає договір №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг №7 від 27 листопада 2024 року до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, витяг з реєстру №1 від 27 листопада 2024 року до акту приймання-передачі наданих послуг №7 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, платіжну інструкції №1351 від 29 листопада 2024 року на суму 10000 грн.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною, навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
З огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, надану в суду першої інстанції в розмірі 3000 грн., що на переконання колегії відповідатиме критеріям розумності, справедливості та співмірності.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. 

Оскільки, апеляційний суд дійшов до висновку про зміну рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача розміру відсотків за користування кредитом, то слід змінити розподіл витрат, пропорційно задоволеним позовним вимогам, керуючись ч.10 ст.141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за звернення з апеляційною скаргою на рішення суду у розмірі 1343,83 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Підодвірного Тараса Івановича — задовольнити частково.
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року у справі №209/602/25 - змінити, виклавши резолютивну частину у наступній редакції:
«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (ЄДРПОУ 41466388) заборгованість за кредитним договором №5640-3499-1 від 21 січня 2024 року станом на 26 грудня 2024 року: за процентами – в розмірі 26950 (двадцять шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн. 
У задоволенні іншої частині позовних вимог — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (ЄДРПОУ 41466388) витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (ЄДРПОУ 41466388) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір за звернення з апеляційною скаргою на рішення суду у розмірі 1343,83 грн.».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 червня 2026 року.

Судді: