ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2026 року	справа № 380/7819/26	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.02.2023 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №1159/12/23552 від 26.12.2025 року, виданої станом на 01.01.2023 рік, у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 01.02.2023 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № №1159/12/23552 від 26.12.2025 року, виданої станом на 01.01.2023 рік у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням раніше проведених виплат без обмеження її максимальним розміром та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.02.2023 року по день проведення перерахунку.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України № 2262-ХІІ. На виконання рішення суду у попередній справі №380/9066/25 ІНФОРМАЦІЯ_2 сформовано та направлено до пенсійного органу довідку про розмір грошового забезпечення №1159/12/23552 від 26.12.2025 року станом на 01.01.2023 рік, у якій складові грошового забезпечення (посадовий оклад та оклад за військовим званням) визначено із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 року (2684,00 грн), помноженого на відповідні тарифні коефіцієнти. З метою реалізації свого права на належний розмір пенсії, представник Позивача звернувся до Відповідача із заявою про проведення невідкладного перерахунку на підставі вказаної довідки з 01.02.2023 року. Проте Відповідач листом від 20.02.2026 року протиправно відмовив у здійсненні такого перерахунку.
Ухвалою від 28 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Насамперед Відповідач зазначає, що Позивачем пропущено встановлений статтею 122 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду. Пенсійний орган наголошує, що Позивач щомісячно отримував пенсію в сумі, яку вважав заниженою, а отже, проявляючи належну зацікавленість, повинен був дізнатися про порушення своїх прав ще у 2023 році, тоді як до суду звернувся лише у квітні 2026 року. Посилаючись на правові позиції Верховного Суду (зокрема, постанову від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19), Відповідач вказує на пасивну поведінку Позивача та просить застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду.
По суті спору Відповідач зазначає, що формування грошового забезпечення та перерахунок пенсій здійснюється виключно на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, відповідно до частини четвертої статті 63 Закону № 2262-ХІІ та Порядку № 45. Наголошує, що Кабінет Міністрів України не приймав окремого рішення про проведення масового перерахунку пенсій військовослужбовців у 2023 році, а повідомлення від Пенсійного фонду України до ГУ ПФУ у Львівській області не надходило. Самостійно ж визначати чи змінювати складові грошового забезпечення органи Фонду не мають права. Також Відповідач зауважує, що статтею 43 Закону № 2262-ХІІ та постановою КМУ від 30.12.2025 № 1778 встановлено чіткі обмеження щодо виплати спеціальних пенсій, які перевищують десять прожиткових мінімумів, із застосуванням понижуючих коефіцієнтів у період дії воєнного стану. З огляду на це, Відповідач вважає свої дії правомірними та просить відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши та оцінивши надані письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, суд 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 01 січня 2005 року отримує пенсію за вислугу років. 
Пенсія призначена відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, що документально підтверджується матеріалами пенсійної справи № ХВ 57071 та копією первинного розрахунку. Зі служби Позивач був звільнений у військовому званні полковника з посади командира окремого батальйону охорони.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року у справі № 380/9066/25 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 підготувати та надати Позивачу довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року для подальшого здійснення перерахунку його пенсії.
На виконання вказаного судового рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 26 грудня 2025 року сформував та видав довідку про розмір грошового забезпечення за №1159/12/23552 станом на 01 січня 2023 року, обчислену за нормами, чинними на зазначену дату. 
Відповідно до змісту вказаної довідки, базові складові грошового забезпечення, а саме розмір посадового окладу (7940,00 грн) та окладу за військовим званням (2250,00 грн), визначено у повній відповідності до приписів чинного законодавства — шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року (2 684,00 грн), на відповідні тарифні коефіцієнти (2,96 та 0,84 відповідно) згідно з додатками 1 та 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704. 
Загальний підсумок грошового забезпечення у довідці, з урахуванням усіх щомісячних додаткових видів та премії, склав 28 163,50 грн.
Сформована довідка надіслана уповноваженим органом до Головного управління ПФУ у Львівській області. З метою реалізації свого права на перерахунок пенсійної виплати, представник Позивача 27 січня 2026 року звернувся до Відповідача із письмовою заявою, у якій вимагав невідкладно здійснити перерахунок та розпочати виплату пенсії з 01 лютого 2023 року на підставі наданої оновленої довідки у повному обсязі — без застосування штучного обмеження її максимальним розміром.
За результатами розгляду заяви, листом від 20 лютого 2026 року № 1300-0902-8/76702 Відповідач відмовив Позивачу у проведенні запитуваного перерахунку пенсії. 
Свою відмову пенсійний орган мотивував тим, що після судового скасування пунктів 1 та 2 Постанови КМУ № 103, Уряд України не приймав жодних нових рішень щодо зміни умов чи розмірів грошового забезпечення, які б слугували правовою підставою для масового перерахунку пенсій військовослужбовців.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.
Оцінюючи твердження Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо пропуску Позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають застосуванню до спірних правовідносин з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 51 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі — Закон № 2262-ХІІ), перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Вказана норма є спеціальною по відношенню до загальних процесуальних строків, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Вона має імперативний характер і прямо вказує на те, що держава бере на себе безумовний обов`язок відновити порушене право військового пенсіонера за весь минулий період, якщо таке порушення сталося не з його вини, а внаслідок бездіяльності уповноважених державних органів (невидачі довідки ТЦК та СП або відмови пенсійного органу у проведенні перерахунку).
У постанові від 16 березня 2026 року в справі № 560/5395/25 адміністративне провадження № К/990/98/26 Верховний Суд уточнив межі застосування загальних процесуальних норм та спеціального пенсійного законодавства.
Верховний Суд виходив із положень частини третьої статті 51 Закону № 2262-XII, яка передбачає обов`язок перерахунку пенсії у разі зміни складових грошового забезпечення без обмеження строком, якщо він не проведений з вини державних органів.
Суд нагадав, що статтею 55 Закону № 2262-XII передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Верховний Суд наголосив:«Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів».
Суд наголосив, що такий перерахунок не поставлений у залежність від звернення пенсіонера та має бути здійснений органами Пенсійного фонду України у силу прямої вказівки закону з моменту настання відповідної підстави (зростання розміру прожиткового мінімуму).
Фактично, такий перерахунок здійснюється органами Пенсійного фонду автоматично, без звернення пенсіонера, з моменту виникнення відповідних підстав.
Довідка про грошове забезпечення не створює права на перерахунок, а лише підтверджує складові, які мають бути враховані при реалізації вже існуючого обов`язку.
Суд зазначив, що право позивача на підвищення пенсії виникло з 1 січня 2023 року безпосередньо в силу закону, а невиконання відповідачем обов`язку з перерахунку пенсії з цього моменту свідчить про триваючу протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
За змістом частини третьої статті 51 Закону № 2262-XII перерахунок пенсій у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення або у зв`язку із введенням нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження будь-яким строком.
ВС вказав: «Зазначена норма є спеціальною щодо загальних процесуальних правил, установлених статтями 122 та 123 КАС України, та спрямована на забезпечення ефективного захисту права особи на належне пенсійне забезпечення у випадках, коли держава або її органи не виконали покладений на них обов`язок щодо своєчасного здійснення перерахунку пенсії у зв`язку зі зростанням розміру прожиткового мінімуму».
Крім того, аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2024 року у зразковій справі № 380/19324/23, у якій зазначено, що перерахунок пенсії, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або органів, уповноважених видавати довідки про розмір грошового забезпечення, здійснюється без обмеження строком, а застосування процесуальних строків звернення до суду у таких спорах є неприйнятним.
При цьому Велика Палата Верховного Суду у цій справі чітко розмежувала:
- спори щодо призначення або обчислення пенсії, у яких підлягають застосуванню загальні процесуальні строки, та
- спори щодо невиконання державою обов`язку з перерахунку пенсії, коли право особи вже існує, але не реалізоване з вини суб`єкта владних повноважень.
У справах останньої категорії звернення особи до суду є способом відновлення порушеного триваючого права, а не оскарженням разового управлінського рішення, що виключає можливість застосування шестимісячного строку, передбаченого статтею 122 КАС України.
Верховний Суд, зокрема, у інших постановах дійшов висновку, що застосування процесуальних строків звернення до суду у спорах щодо перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною складових грошового забезпечення відповідних категорій осіб, зокрема внаслідок збільшення прожиткового мінімуму, суперечило б прямій нормі частини третьої статті 51 Закону № 2262-XII.
Крім того, Верховний Суд відмежував цю справу від інших, на які посилався скаржник, зазначивши, що вони ґрунтуються на інших фактичних обставинах і не підлягають застосуванню у цій справі.
Суд підкреслив, що у цій справі застосовується спеціальне правове регулювання, яке покладає на державу імперативний обов`язок здійснити перерахунок пенсії незалежно від звернення особи та виключає застосування процесуальних строків.
Отже, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій та підтвердив обов`язок відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії з 1 лютого 2023 року.
У цій справі суд наголошує, що право на перерахунок пенсії виникло у Позивача автоматично в силу закону у зв`язку зі зміною державного соціального нормативу (прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року). Такий перерахунок не залежав від активних дій пенсіонера, а був прямим обов`язком держави. 
Відтак, триваюче невиконання цього обов`язку виключає можливість застосування до Позивача наслідків пропуску строку звернення до суду. 
Порушення прав Позивача з боку Відповідача остаточно формалізувалося у вигляді письмової відмови від 20 лютого 2026 року, після отримання якої Позивач своєчасно звернувся за судовим захистом. Отже, позов подано в межах належних строків.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначена норма встановлює спеціально-дозвільний тип правового регулювання, який зобов`язує суб`єкта владних повноважень неухильно дотримуватися законодавчих приписів.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується державою, а пенсії та інші види соціальних виплат мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі – Закон № 2262-ХІІ). Цей Закон має на меті реалізацію військовослужбовцями свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян.
Правові засади обчислення та перерахунку пенсій звільнених військовослужбовців чітко визначені статтями 43, 51 та 63 Закону № 2262-ХІІ, Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 (далі – Порядок № 45), а також постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі – Постанова № 704).
Суд зазначає, що відповідно до статті 6 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 05.10.2000 № 2017-III, базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом. Саме на його основі визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення.
Пунктом 4 Постанови № 704 у первинній редакції було передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Згодом, пунктом 6 постанови КМУ від 21.02.2018 № 103 цю розрахункову величину було змінено на фіксовану — “прожитковий мінімум станом на 1 січня 2018 року”.
Проте, зв`язок між актуальним прожитковим мінімумом та розміром посадових окладів військовослужбовців відновлено внаслідок набрання законної сили 29.01.2020 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18, якою визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови КМУ № 103.
Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Відтак, скасування цієї обмежувальної норми автоматично відновило дію первісної редакції пункту 4 Постанови № 704, яка імперативно передбачає визначення посадових окладів шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом саме на 1 січня відповідного календарного року, на тарифні коефіцієнти.
Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2023 року було встановлено у розмірі 2684,00 грн. Це свідчить про те, що базовий норматив об`єктивно зріс порівняно з попередніми роками.
Частиною другою статті 51 Закону № 2262-ХІІ визначено, що перерахунок пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Оскільки законодавчі обставини зміни державного соціального нормативу (прожиткового мінімуму) виникли 01 січня 2023 року, матеріальне право на перерахунок та виплату пенсії у збільшеному розмірі виникло у Позивача саме з 01 лютого 2023 року.
Згідно з пунктами 2, 3 Порядку № 45, складання довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій належить до виключної компетенції уповноважених органів (у даному випадку — ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Органи Пенсійного фонду України не наділені дискреційними повноваженнями самостійно визначати складові грошового забезпечення, піддавати сумніву правильність виданих уповноваженими органами довідок або відмовляти у їх прийнятті.
Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи в межах своїх повноважень та на виконання судового рішення у справі № 380/9066/25, належним чином сформував та направив до ГУ ПФУ у Львівській області оновлену довідку № 1159/12/23552 від 26.12.2025 року, Відповідач не мав жодних законних підстав для відмови у її прийнятті та опрацюванні. Обов`язок територіального пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії на підставі дійсної довідки уповноваженого органу є безумовним та безальтернативним.
З огляду на вищевикладене, відмова Відповідача, формально оформлена листом від 20.02.2026 року № 1300-0902-8/76702, є безпідставною, свавільною та такою, що грубо порушує право Позивача на належне пенсійне забезпечення. Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови та зобов`язання Відповідача провести перерахунок і виплату пенсії на підставі вказаної довідки з 01.02.2023 року є повністю обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та підлягають безумовному задоволенню.
Щодо вимог про незастосування обмеження максимальним розміром та виплату різниці
Оцінюючи позовні вимоги в частині зобов`язання Відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2023 року “без обмеження її максимальним розміром” та “здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.02.2023 року по день проведення перерахунку”, суд дійшов наступних висновків.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України). Відповідно до статті 5 КАС України, судовому захисту підлягають лише ті права, які є реально порушеними на момент звернення до суду. Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на захист прав та інтересів від ймовірних порушень у майбутньому. Суд не може ухвалювати превентивні рішення, базуючись на припущеннях про те, що суб`єкт владних повноважень може вчинити незаконні дії під час виконання процедури, яка ще не відбулася.
Як встановлено з матеріалів справи та визнається самими сторонами, Відповідач повністю відмовився приймати довідку ІНФОРМАЦІЯ_4 № 1159/12/23552 і фактично не розпочинав жодних процедур щодо нарахування або математичного обчислення пенсії Позивача за цією довідкою.
Це означає, що пенсійний орган ще не обчислював нову суму пенсії Позивача на основі складових грошового забезпечення станом на 01.01.2023 року і, як прямий наслідок, ще не приймав жодного владного управлінського рішення щодо застосування чи незастосування до цієї оновленої виплати обмежень максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами).
Суд не може заздалегідь підміняти собою пенсійний орган та вказувати йому, які саме обмеження заборонено застосовувати під час здійснення перерахунку, котрий ще навіть не був проведений. Право Позивача на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром саме в межах цього нового перерахунку (станом на 01.01.2023 року) може вважатися порушеним лише після фактичного здійснення такого перерахунку Відповідачем, за умови, якщо розрахована сума буде об`єктивно та протиправно зменшена пенсійним органом.
Аналогічно, вимога щодо виплати різниці між максимально нарахованим та виплаченим розміром є похідною від самого факту здійснення перерахунку. Оскільки перерахунок ще не відбувся, сума такої різниці не існує ані юридично, ані математично.
За таких обставин, зважаючи на те, що порушення прав Позивача в частині обмеження пенсії максимальним розміром за оновленою довідкою ще не відбулося, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині є передчасними. 
Відтак, у задоволенні цих вимог належить відмовити виключно з підстав їх передчасності, що не позбавляє Позивача права звернутися до суду за захистом своїх прав у разі їх фактичного порушення Відповідачем на стадії виконання судового рішення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки основна позовна вимога немайнового характеру (визнання протиправною відмови та зобов`язання провести перерахунок пенсії на підставі довідки) задоволена судом повністю, а відмовлено лише у передчасній частині щодо способу виконання, суд вважає за необхідне стягнути на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача сплачений судовий збір в сумі 1064,96 грн.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 19-20, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10; ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 13814885) щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2023 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1159/12/23552 від 26.12.2025 року, виданої станом на 01.01.2023 рік.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10 ЄДРПОУ 13814885) здійснити з 01 лютого 2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1159/12/23552 від 26.12.2025 року, виданої станом на 01.01.2023 рік, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням раніше проведених виплат.
4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10 ЄДРПОУ 13814885) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) сплечений судовий збір в сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 19 червня 2026 року.
Суддя О.І. Коморний