ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/27615/24 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів: Говоруна О.В.,
Епель О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд», ОСОБА_2 до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» та ОСОБА_2 звернулись до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національного банку України, в якому просили: 
- визнати протиправним та скасувати рішення комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури Національного банку України № 20/617-рк/БТ від 03 квітня 2023 року «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «Акціонерний банк «Конкорд» за порушення нормативно-правового акту України». 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять скасувати вказану ухвалу та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження вирішення питання про відкриття провадження.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що адвокат Грищенко Н.В. як представник акціонера ОСОБА_1 має право підписувати позовну заяву і звертається в інтересах Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» та має право підписувати позовну заяву від імені ОСОБА_1 .
При цьому, ОСОБА_2 звертається з позовом у власних інтересах як власник істотної участі.
На думку скаржника, суд першої інстанції не врахував правових підстав представництва акціонером ОСОБА_1 прав та інтересів банку, зокрема і права підпису акціонером позовної заяви в інтересах банку, що свідчить про помилковість оскаржуваної ухвали.
У відзиві на апеляційну скаргу Національним банком України зауважено, що з аналогічних підстав та арґументів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вже подавалась апеляційна скарга на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі № 320/18332/23 у аналогічних правовідносинах, однак постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишена без задоволення.
Як зазначає Національний банк України, рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем від 03 квітня 2023 року № 20/617-рк/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «Акціонерний банк «Конкорд» є актом індивідуальної дії, адже стосується конкретно визначеного суб`єкта, а саме АТ «АКБ «Конкорд», не встановлює загальні правила поведінки, розраховане на разове застосування і вичерпало свою дію після реалізації.
Оскільки ОСОБА_1 не наводить будь-яких випадків, встановлених законом, що надають йому право на участь у такому судовому процесі в інтересах АТ «АКБ «Конкорд», тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 звернуто увагу на те, що внаслідок внесених змін до КАС України було чітко унормовано право акціонерів банку на судовий захист, зокрема шляхом оскарження рішень Національного банку України щодо ліквідації банку та шляхом відшкодування шкоди.
Враховуючи, що чинне нормативне регулювання спірних правовідносин чітко регламентує право мажоритарного акціонера банку на звернення до суду із позовом щодо оскарження правових актів Національного банку України, що передбачають ліквідацію банку або іншим чином обмежують права власника корпоративних прав банку, тому судом першої інстанції безпідставно повернуто позовну заяву.
У відзиві на апеляційну скаргу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб зауважено, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань dбачається, що АТ «АКБ «Конкорд» перебуває у стані припинення, з 18.01.2024 керівником є Федорченко Андрій Володимирович (уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «АКТ «Конкорд»).
З огляду на прийняття рішення Правлінням Національного банку України від 01.08.2023 №265-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд»», початку процедури ліквідації банку, призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припинення всіх повноважень органів управління банку, відповідно до закону, право на представлення інтересів банку, що перебуває в процесі ліквідації, належить саме призначеній уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому тільки Фонд або уповноважена особа Фонду в разі делегування повноважень є суб`єктами, які забезпечують реалізацію банком своєї цивільної дієздатності в силу приписів статті 92 Цивільного кодексу України.
У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» відзначено, що саме Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в разі делегування їй повноважень є суб`єктом, який здійснює реалізацію банком своєї цивільної дієздатності в силу вимог приписів статті 92 ЦК України.
Відтак, право представлення інтересів Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд», що перебуває в процесі ліквідації належить саме призначеній уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» Федорченку Андрію Володимировичу, який є керівником Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд».
Згідно частини другої ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як свідчать матеріали справи, у відповідності до позовної заяви позивачем №1 вказано Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд», а позивач №2 - ОСОБА_2 .
При цьому, представником Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» вказано - ОСОБА_1, а представником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказано - Грищенко Надію Владиславівну .
У свою чергу, позовну заяву підписано представником позивачів (без зазначення конкретних осіб) адвокатом Грищенко Надією Владиславівною.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в матеріалах позовної заяви відсутні документи, які підтверджували право підписувати позовну заяву від імені Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд», тому наявні підстави для повернення позовної заяви.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Статтею 4 КАС України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.
Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 160 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема: чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Частиною сьомою статті 160 КАС України визначено, що якщо позовна заява подається представником, то у ній додатково зазначаються відомості, визначені у пункті 2 частини п`ятої цієї статті стосовно представника.
Згідно з частинами другою та третьою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
Отже, процесуальний закон визначає ініціатором розгляду справи позивача, тобто особу, яка звертається до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів, а також встановлює обов`язок суду розглядати адміністративні справи не інакше як за позовною заявою та в межах позовних вимог.
Згідно з частинами другою і третьою статті 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь; здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).
Частиною першою статті 55 КАС України встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно із частиною першою статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
При цьому, документи, що підтверджують повноваження представників, визначені статтею 59 КАС України.
За правилами частини третьої статті 55 КАС України юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
Наведене дозволяє свідчить про те, що процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії, як «представництво» і «самопредставництво».
Щодо представництва, слід зазначити, що за визначенням, наведеним у частинах першій та третій статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) - це правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
За загальним правилом, самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.
Разом з тим, змінами, внесеними до КАС України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» від 18 грудня 2019 року № 390-IX розширено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень і визначено, що «юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені» та визначено вичерпний перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: «відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту)» (частина третя статті 55 КАС України).
Таким чином, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).
З матеріалів справи вбачається, що предметом даного позову є рішення комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури Національного банку України № 20/617-рк/БТ від 03 квітня 2023 року «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «Акціонерний банк «Конкорд».
Даний адміністративний позов поданий ОСОБА_1 від імені Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд», та самостійно ОСОБА_2 .
При цьому, представником Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» вказано - ОСОБА_1, а представником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказано - Грищенко Надію Владиславівну.
У свою чергу, позовну заяву підписано представником позивачів (без зазначення конкретних осіб) адвокатом Грищенко Надією Владиславівною.
На підтверження повноважень Грищенко Н.В. представляти інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надано відповідні ордери.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються спеціальними нормами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 року №755-IV (надалі - №755-IV). 
Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 755-IV єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 Закону №755-IV.
Так, згідно з частинами першою, третьою статті 10 Закону № 755-IV якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.
Тобто, відсутність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням відсутності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.
Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2018 року у справі № 820/4389/17 та від 13 січня 2020 року у справі № 826/10176/18, яка відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню у цій справі.
Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» перебуває у стані припинення.
Так, що Правлінням Національного банку України 01.08.2023 прийнято рішення № 265-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «АКБ «Конкорд».
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.08.2023 № 932 розпочато процедуру ліквідації АТ «АКБ «Конкорд», призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Грошову С.В. та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «АКБ «Конкорд».
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 63 від 15 січня 2024 року про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «АКБ «Конкорд» та такою особою з 18 січня 2024 року призначено Федорченка Андрія Володимировича , якому делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «АКБ «Конкорд», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI (далі - Закон №4452-VI).
Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 46 Закону № 4452-VI з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку.
Згідно з частиною першою статті 35 Закону № 4452-VI Фонд гарантування вкладів фізичних осіб може делегувати рішенням виконавчої дирекції ФГВФО частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) ФГВФО. 
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 48 Закону № 4452-VI Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема, здійснює повноваження органів управління банку.
За правилами частини другої статті 37 Закону № 4452-VI Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в разі делегування їй всіх або частини повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб має право, зокрема:
- вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку;
- укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом;
- заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.
За змістом частин третьої, четвертої статті 37 Закону № 4452-VI Уповноважена особа ФГВФО діє від імені банку в межах повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.
Отже, з моменту запровадження процедури ліквідації банку, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконує повноваження органів управління останнього, оскільки з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2025 року у справі № 320/18332/23.
До того ж, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, сформованих в постанові від 10.12.2019 у справі № 925/698/16 після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у банку тимчасової адміністрації, повноважний суб`єкт на управління банком та представництво банку визначається виключно Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до положень пункту 17 частини першої статті 2, статей 34, 37, 44, 48 Закону № 4452-VI.
За такого правового регулювання та встановлених обставин, з моменту запровадження процедури ліквідації банку, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб набуває повноважень органів управління банку та реалізує їх незалежно від бажання колишніх керівників такого банку.
Відтак, право представлення інтересів Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд», що перебуває в процесі ліквідації належить саме призначеній уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» Федорченку Андрію Володимировичу, який є керівником Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд», відтак у ОСОБА_1 відсутні такі повноваження.
Вирішуючи питання наявності/відсутності правових підстав для звернення акціонерів банку ( ОСОБА_2 ) з позовом щодо оскарження рішень Національного банку України, про що наголошують скаржники, колегія суддів звертає увагу на таке.
Так, посилання скаржників на статтю 79 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з підстав належності права акціонеру банку оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність Національного банку України, слід зазначити, що вказана норма не є абсолютною, тобто не надає повного спектру безумовного права на оскарження всіх без винятку рішень Національного банку України.
У той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» від 13 травня 2020 року № 590-IX КАС України доповнено статтею 266-1 та внаслідок внесених змін унормовано право акціонерів банку на судовий захист щодо оскаржень рішень Національного банку України.
Разом з тим, зі змісту пункту 1 частини першої статті 266-1 КАС України вбачається, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: законності індивідуальних актів Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку, про затвердження пропозиції Національного банку України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку.
Однак, предметом позову, що розглядається, є рішення комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури Національного банку України № 20/617-рк/БТ від 03 квітня 2023 року «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «Акціонерний банк «Конкорд»
Вказане рішення прийняте Національним банком України до введення по відношенню до банку процедури ліквідації.
Отже, передбачене статтею 266-1 КАС України право особи звернутись з позовом до Національного банку України не поширюється на заявлені позовні вимоги, що є предметом розгляду.
Також Велика Палата звернула увагу, що Верховний Суд України у постанові від 27 червня 2017 року у справі № 826/4275/16 (провадження № 21-3739а16) за подібних обставин дійшов висновків, що особа, яка є власником істотної участі в банку, має право звертатись до суду у зв`язку із втручанням органів державної влади в особі НБУ та Фонду в діяльність банку. Велика Плата Верховного Суду погодилась з правовими висновками Верховного Суду України в цій частині, але уточнила, що така особа діє від імені банку, а не у власних інтересах.
Про наявність права акціонера банку на звернення до суду із позовом в інтересах банку звернув увагу Верховний Суд й у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 826/13759/17.
Відтак, враховуючи встановлені обставин та норми права, які регулюють цю правову ситуацію, колегія суддів приходить до переконання про відсутність у ОСОБА_1 адміністративної процесуальної дієздатності на представництво інтересів АТ «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» та про відсутність у ОСОБА_2 як акціонера банку адміністративної процесуальної дієздатності у питанні щодо оскарження вказаного рішення Національного банку України.
Колегією суддів відхиляються доводи апелянтів про застосування до зазначених правовідносин висновків Європейського суду з прав людини у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», а також посилання на постанови Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі № 826/2184/17, від 26 лютого 2021 року у справі № 826/20045/14, від 22 червня 2023 року у справі № 826/6665/16, від 18 жовтня 2022 року у справі № 826/4471/18, оскільки предметом оскарження у цих справах були рішення щодо ліквідації банку, у той час як предметом даного позову є постанова про накладення штрафу на АТ «Акціонерний комерційний банк «Конкорд».
При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України» зазначив, що скарги, подані першим заявником (Фельдманом) як мажоритарним акціонером, є несумісними за критерієм «ratione personae» із положеннями Конвенції у розумінні підпункту «a» пункту 3 статті 35 Конвенції, таким чином, стороною у справі був не акціонер банку, а сам банк, оскільки з огляду на виключні обставини від імені банку діяв контролюючий акціонер банку, який за звичайних обставин не вправі представляти банк.
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13 березня 2018 року у справі № 914/2772/16; від 21 березня 2018 року у справі № 914/2771/16).
Відповідно надані стороною докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності таких повноважень на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника, зокрема, стосовно звернення до суду.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 280/3629/21.
Положеннями пункту 3 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.
У свою чергу, суд зауважує, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частина восьма статті 169 КАС України).
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.В. Говорун

О.В. Епель