Справа № 717/2350/25
Номер провадження2/717/420/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026          селище Кельменці
Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Телешмана О.В.,
з участю секретаря судового засідання Глібіщук М.Л.,
представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» Демарчук Н.О. в судове засідання з`явилася,
відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 
представник відповідача адвокат Мізюк В.В. в судове засідання не з`явився .
Представник позивача подав до суду позовну заяву у якій просить стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» суму заборгованості за кредитними договорами №10001649477 від 20.02.2020 року та № 0956899429 від 02.01.2020 року в розмірі 49655,90 гривень та судові витрати по справі у розмірі 2422,40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 гривень. 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача в судове засідання не з`явився. В поданому до суду клопотанні представник позивача просить розглянути справу за відсутності представника позивача та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з`явився.
Представник відповідача адвокат Мізюк В.В. в судове засідання не з`явився, проте подав клопотання про розгляд справи в його відсутності.
Інші заяви та клопотання не надходили.
Інші процесуальні дії в справі не вчинялися.
Судом також встановлено, що 02 січня  2020 року між товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія Інвест Фінанс»» та ОСОБА_1 був укладений договір надання позики, в тому числі на умовах надання фінансового кредиту №0956899429, що підтверджується заявкою – Анкетою на отримання кредиту (а.с.11 Т.1), підписана одноразовим ідентифікатором відповідача , пропозиція надання третього траншу кредиту згідно заявки – Анкети на отримання кредиту (а.с.12 Т.1), підписана одноразовим ідентифікатором відповідача та Договором про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 0956899429 від 02.01.2020 року (а.с.201 Т.1), який підписаний одноразовий ідентифікатором, довідкою про ідентифікацію відповідача ( а.с.31) 
Згідно даного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 2800 гривень, на строк 3 роки, зі сплатою відсотків у розмірі, встановленому договором в розмірі 1,75 % за один день за один день користування кредитом, що підтверджується вказаним вище договором та листом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 08.12.2025 року № 20.1.0.0.0/7-25120/60655-БТ, 
20 лютого 2020 року між товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія Інвест Фінанс»» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №10001649477 та додаткові угоди до даного договору від 06.05.2021 року. 
Згідно даного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 6000 гривень на строк 14 календарних днів, з можливістю пролонгації, зі сплатою відсотків у розмірі, встановленому договором в розмірі 438 % річних, що підтверджується вказаним вище договором та листом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 08.12.2025 року № 20.1.0.0.0/7-25120/60655-БТ, та додатковою угодою від 06.05.2021 року (а.с.59- 60 Т.1), відповідно до п.1 якого строк кредитування був визначений до 05.06.2021 року зі сплатою відсотків у розмірі, встановленому на умовах даної додаткової угоди. 
Крім того, вказані вище кредитні договори, укладені між сторонами в електронній формі, містять електронний підпис відповідача у формі одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію – акцепт договору позичальником, тому має силу договору, який укладений в письмовій формі й підписаний сторонами, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». 
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). 
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. 
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Викладене відповідає практиці ВС (постанова по справі № 524/5556/19). До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20).
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів, які підтверджують ту обставину, що вказані вищи кредитні договори визнані недійсними або існує рішення суду, яким встановлено відсутність обов`язку відповідача за даними договорами.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
При цьому, з моменту отримання кредитних коштів на свій рахунок відповідач не повідомляв позикодавцю про безпідставність отримання ним коштів та не повернув кошти платнику, як такі, що були отримані ним помилково або безпідставно. 
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, суд вважає, що вказані вище кредитні договори не визнані недійсними, вони підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочинів. 
Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між позивачем та відповідачем не були б укладені. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочинів, які не визнані недійсними та щодо яких немає рішення суду, яким було б встановлено відсутність обов`язку відповідача за даними кредитними договорами. 
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем та його представником таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком сторонив справі.
В зв`язку з цим суд відхиляє доводи представника відповідача що вказані вище договори є неукладеними, в зв`язку з чим у відповідача відсутній обов`язок щодо погашення заборгованості. 
Також відповідач та його представник не спростували відповідними належними та допустимим доказами розрахунки позивача про розмір заборгованості відповідача за кредитними договорами.
Відповідач не виконав свої зобов`язання за договорами, щодо оплати боргу у встановлений договором строк та не повернув позивачу 49655 гривень 90 копійок основної суми боргу, а також відповідно до умов договору позики не сплатив 26125 гривень процентів, заборгованість за комісіями – 770 гривень.
Відповідно до Договору факторингу № 23/05/24 від 23.05.2024 року, укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНВЕСТ ФІНАНС» (Попередній кредитор) до товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаними вище кредитним договором №10001649477, що підтверджується договором факторингу №11052021 з додатками, що підтверджується даним договором , реєстром боржників від 11.05.2021 року до даного договору, актом приймання – передачі реєстру боржників до даного договору.
Відповідно до Договору факторингу від 23.05.2024, укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (Попередній кредитор) до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором №10001649477, що підтверджується договором факторингу №23/05/24 від 23.05.2024 року, додатковою угодою до даного договору від 20.12.2024 року, реєстром заборгованостей від 23.05.2024 року, платіжною інструкцією від 24.05.2024 року № 422780413, актом приймання – передачі реєстру боржників до даного договору від 23.05.2024 року. 
Відповідно до Договору факторингу, укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНФІНАНС» (Попередній кредитор) до позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором №0956899429, що підтверджується договором факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 року з додатками, платіжним дорученням № 1 від 14 липня 2021 року, реєстром боржників від 14.07.2021 року, актом приймання – передачі реєстру боржників до даного договору від 14.07.2021 року. 
Відповідно до Договору факторингу від 10.01.2023 року , укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (Попередній кредитор) до товариства з обмеженою відповідальністю « КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором №0956899429, що підтверджується договором факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року, реєстром боржників від 100.01.23 року до даного договору, актом зарахування зустрічних вимог від 28.02.2023 року. 
Відповідно до Договору відступлення права вимоги, укладеного 18.02.2025 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (Попередній кредитор) до позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг ПАРТНЕРС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором №0956899429, що підтверджується договором відступлення права вимоги №18-02/25 від 18.02.2025 року з додатками, реєстром боржників від 18.02.2025 року до даного договору, актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.03.2025 року, актом приймання – передачі реєстру боржників до даного договору від 18.02.2025 року. 
В порушення ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що існує рішення суду про відсутність обов`язку відповідача за вказаними вище кредитними договорами, що він не отримав кошти за даними договорами і заборгованість за в сумі 49655,90 гривень він повернув позивачу або первісному кредитору.
Суд відхиляє доводи представника відповідач про те, що відповідач не підписував кредитний договір, оскільки відповідачем та його представником не наданого суду належних та допустимих доказів нікчемності даного правочину, доказів, що даний договір визнаний недійсним, що існує рішення суду про визнання відсутнім обов`язку відповідача за даним договором, а також, що відповідач повернув платнику кошти в розмірі 8800  гривень, які надійшли на його банківський рахунок, як такі, що отримані ним помилково .
Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свої зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив відповідних платежів для погашення кредитної заборгованості. 
Відповідно до п.1) ч.1, ч.2, 3 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.  Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. 
Відповідно до ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.  Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч.2 ст.518 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.
Враховуючи викладені вище норми законодавства, суд відхиляє доводи представника відповідача про неповідомлення відповідача про нового кредитора, оскільки це не тягне для боржника жодних негативних наслідків і боржник має права, передбачені ст. 516 та ч.2 ст. 518 ЦК України, а відсутність письмового повідомлення не звільняє боржника від виконання зобов`язання новому кредитору. 
Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитними договорами, щодо оплати боргу у встановлений договором строк та не повернув первісному кредитору та позивачу 49655 гривень 90 гривень, з яких 8800 гривень за тілом кредиту за двома кредитними договорами та 40855 гривень 90 копійок заборгованості за нарахованими процентами за даними кредитними договорами. 
Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов`язання. 
Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У відповідності до вимог ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Відповідно до ст.526 ЦК України, - зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за цим договором, порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим договором. 
Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. 
Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Цивільно-правова відповідальність – це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). 
Всупереч умов кредитних договорів, відповідач не виконав свої зобов`язання перед новим кредитором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив відповідних платежів для погашення кредитної заборгованості новому кредитору. 
Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» в розмірі 8800 гривень – основна сума боргу, 40855 гривень 90 копійок заборгованість за нарахованими відсотками та заборгованість за комісіями, а всього  49655 гривень 90 копійок.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В порушення ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що він не укладав вказаних вище кредитних договорів та договорів позики і заборгованість за договорами позики грошей в сумі 49655 гривень 90 копійок він повернув позивачу або первісним кредиторам.
Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює зобов`язальні правовідносини, правовідносини які регулюють позику та кредит, суд вважає, що позовну заяву ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами слід задовольнити повністю і з відповідача слід стягнути на користь позивача 49655 гривень 90 копійок в рахунок заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.3 ч.2, ч.3,4,6 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Згідно статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Витрати позивача на правничу допомогу в даній справі склали 16000 гривень, що підтверджується договором про надання правничої допомоги №02/07-2024 від 02.07.2024 року, витягом з акта про надання правничої допомоги № 17 від 31.08.2025 року.
Представник відповідача зазначив у відзиві про неспівмірність витрат на правничу допомогу та вважає такі витрати безпідставними, а також не підтвердженими відповідною оплатою. 
При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). 
Враховуючи, що хоча позов задоволено повністю, суд вважає, що, що витрати позивача на правничу допомогу в даній справі, яка не є новою в правовому плані та не вимагає від адвоката значних витрат часу, як на підготовку позовної заяви з додатками так і представництво в суді, є частково обґрунтованими, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу та  2422 грн 40 коп судових витрат у вигляді судового збору .
Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 203,215,509,525,526, 549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054, 1077,1078,1082 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 141, 209, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю „ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42640371)  49655 (сорок дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 90 (дев`яносто) копійок заборгованості за кредитним договором, 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених по сплаті судового збору та судові витрати понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 27.05.2026 року.

Суддя        Телешман О.В.