Справа № 309/3644/25
Провадження № 2/309/1346/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області
у складі головуючої судді Сідей Я.Я.
за участю секретаря судового засідання Росоха Д.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в м. Хуст цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» 
до 
ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилається на те, що 26.09.2014 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z06.929.77126. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит на поточні потреби в сумі 15165,96 грн., включаючи витрати на страховий платіж. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, натомість позичальниця свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 15.11.2023 року у розмірі: 194919,09 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом - 15165,96 грн.; заборгованості за відсотками – 32826,17 грн.; заборгованості за комісією - 146926,96 грн. 
Згідно із Договором факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023, Акціонерне товариство «Ідея Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», право вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором № Z06.929.77126 відносно ОСОБА_1 ..
Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023 за кредитним договором №Z06.929.77126 складає заборгованість складає : 194919,09 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 15165,96 грн.; заборгованість за відсотками – 32826,17 грн.; заборгованість за комісією – 146926,96 грн.
Відповідачка належним чином умови кредитного договору не виконала, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 194919,09 грн. та судові витрати.
Ухвалою Хустського районного суду від 14.10.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання, витребувано у АТ «Ідея Банк» банківські виписки за кредитним договором, які підтверджують видачу кредитних коштів та їх рух.
02.12.2025 року надійшов відзив, згідно якого представник відповідачки Ракущинець В.В. просить відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що докази, на які посилається позивач на підтвердження надання кредиту – не є первинними документами, не підтверджують отримання відповідачем кредиту, нарахована позивачем комісія є безпідставною, умова кредитного договору стосовно комісії є нікчемною, позивачем не надано доказів переходу до нього прав грошової вимоги за кредитним договором.
Просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.
03.12.2025 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якій позивач заперечив проти тверджень представника відповідачки, викладених у відзиві. Зазначив, що доказів виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем суду не надано. Просив відмовити у задоволенні заяви про застосування пропуску строку позовної давності, з причин що такий строк переривався, розпочався 16.02.2021 року та продовжувався.
Ухвалою Хустського районного суду від 18.02.2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача Вишневська О.І. в судове засідання не з`явилася. У позовній заяві просить розгляд справи проводити без її участі, підтримує позов в повному обсязі.
Відповідачка та її представник Ракущинець А.А. в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Заяв та клопотань не подали.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 26.09.2014 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z06.929.77126, згідно з яким Товариство зобов`язалось надати відповідачці кредит на наступних умовах: сума кредиту 100 100,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності). Строк кредиту 60 місяців. Сплата процентів за користування кредитом у розмірі – 21,9900% річних від залишкової суми кредиту. Ставки процентів є стабільними і не можуть збільшуватися Банком без попереднього повідомлення та погодження Позичальника. становить 1,00% в день; знижена процентна ставка 0,95 % в день; порядок застосування процентної ставки визначений договором. Дія договору до 26.09.2019 року. 
Згідно Ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту, АТ «Ідея Банк» зобов`язується перерахувати кошти з рахунку № НОМЕР_1 в сумі 97 183,4900 грн. на номер рахунку НОМЕР_2 . 
Відповідно до Довідки за заборгованістю боржника ОСОБА_2 , Вих №07//10-2025 від 07.10.2025 року загальна сума заборгованості за договором №Z06.929.77126 від 26.09.2014 року складає 194 919,09 грн., з яких: заборгованість за основним боргом: 15 165,96; заборгованість за відсотками 32 826,17 грн.; заборгованість за комісіями 146 926,96 грн.
15.11.2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» укладено договір факторингу №15/11/23, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором.
Відповідно до Витягу з Друкованого реєстру Боржників від 15.11.2023 року до Договору факторингу №15/11/2023, ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» набуло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 194 919,09 грн., з яких: заборгованість за основним боргом: - 15 165,96; заборгованість за відсотками - 32 826,17 грн.; заборгованість за комісіями - 146 926,96 грн.
Згідно платіжної інструкції №889 від 16.11.2023 року вбачається перерахування коштів ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» на користь АТ «Ідея Банк» у сумі 2230617,00 грн. за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу №15/11/2023від 15.11.2023 року.
За твердженням позивача, відповідач не виконала свої договірні зобов`язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за Договором в загальному розмірі 194 919,09 грн.
Розглядаючи спір по суті суд враховує таке.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно пункту 1 частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Частиною першою ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому.
Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі, вказаному у кредитному договорі, і в подальшому порушила обов`язок їх повернення, тобто не виконувала, або неналежним чином виконувала умови Договору.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі N 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц, провадження N 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі N 904/2104/19, провадження N 12-57гс21).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.
Однак, матеріали даної справи не містять первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості відповідача за Договором.
У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Пунктами 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року №75 передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Отже, доказом надання позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Надані позивачем Ордер-розпорядження №1 про видачу кредиту з рахунку № НОМЕР_1 в сумі 97 183,4900 грн. на номер рахунку НОМЕР_2 . та Довідка за заборгованістю боржника ОСОБА_2 , Вих. №07//10-2025 від 07.10.2025 року на загальну суму заборгованості за договором Z06.929.77126 від 26.09.2014 року -194 919,09 грн., не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». В наданому ордері-розпорядженні №1 вказано наступне: «Перерахуйте кошти з рахунку № НОМЕР_1 в сумі 97 183,4900 грн.». Водночас, доказів, які б свідчили про зарахування цих коштів на рахунок відповідача суду не надано. 
Судом також враховується, що позивачем не надано будь-яких інших документів (довідок юридичних осіб, які здійснюють свою діяльність в сфері фінансових послуг, довідок банків про рух коштів на рахунку відповідача, виписок з рахунків відповідача тощо), які б підтверджували отримання відповідачкою кредитних коштів від первинного кредитора у розмірі, вказаному у кредитному договорі – 100100,00 грн.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, заявив клопотання про витребування доказів, зокрема, інформації щодо належності відповідачу карткового рахунку та надходження на нього коштів, відповідної виписки з рахунку.
У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі №61-28582ск18.
При цьому суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Вказані висновки ґрунтуються на правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Ухвалою суду від 14.10.2025 року задоволено клопотання представника позивача Вишневської О.І. про витребування доказів. 
Станом на 26.05.2026 витребувані документи до суду не надійшли, тобто ухвала суду від 14.10.2025 в частині витребування доказів - не виконана, причини невиконання суду не відомі. 
З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав належних доказів, які підтверджують надання відповідачці кредитних коштів у розмірі, який був передбачений наявним у матеріалах справи Договором, наявність заборгованості за тілом кредиту та процентами, іншими сумами, такі докази не були здобуті в ході судового розгляду, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів наявність у відповідачки заборгованості у розмірі, вказаному у наданих позивачем розрахунках заборгованості за кредитним договором.
Додана до позовної заяви картка обліку договору є по суті розрахунком заборгованості за договором та не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів та наявності заборгованості, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику, а будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано.
Оскільки позивачем не доведено належними доказами існування у відповідачки заборгованості перед первісним кредитором, суд критично оцінює доводи позивача, що така заборгованість була у подальшому відступлена новому кредитору.
За таких обставин, розмір заборгованості відповідачки, який був переданий від первісного кредитора до позивача також не доведений, а відтак розрахунки такої заборгованості, які здійснені позивачем, відхиляються судом, як необґрунтовані.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, у зв`язку з не доведенням позивачем належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу коштів за кредитним договором відповідачці на її рахунок та неналежністю наданого ним розрахунку як доказу заборгованості, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.09.2014 року № Z06.929.77126, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 в розмірі 194 919,09 грн.– відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.  

Суддя Хустського 
районного суду: Сідей Я.Я.