ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року	Львів	Справа № 559/1017/26 пров. № А/857/25042/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Боршовського Т. І.	
 	Носа С. П.	
за участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 квітня 2026 року у справі № 559/1017/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП України, поліцейського 3 взводу батальйону 3 (з обслуговування Дубенського району) полку Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП України Конончука Миколи Анатолійовича про скасування постанови, 
місце ухвалення судового рішення 	м.Дубно	
Розгляд справи здійснено за правилами	позовного провадження в окремих категоріях термінових справ	
суддя у І інстанції	Жуковська О.Ю	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 квітня 2026 року у справі № 559/1017/26 позов задоволено частково, а зокрема скасовано постанову серії ЕНА №6646823 від 11.02.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Направлено справу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 121-3 КУпАП на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що судом не взято до уваги подану заяву про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, а зокрема зазначає, що із списку №27 згрупованих відправлень копія постанови серії ЕНА №6646823 від 11.02.2026 року надсилалась для гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно трекінгу відправлення №R067099835130 вбачається прийняття даного відправлення 12.02.2026 року та повернення 03.03.2026 року даного відправлення відправнику із відміткою “закінчення встановленого терміну зберігання”. 
Частиною десятою статті 279-1 КУпАП передбачено, що у разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.
Також вказує, що 11.02.2026 року о 10 год. 19 хв. в с. Бірки по вул. Кременецька, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT LOGAN з номерним знаком НОМЕР_1 , котрий був закріплений у невстановленому для цього місці, а саме на панелі автомобіля, чим порушив п. 2.9.в ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Таким чином, поліцейськими виявлено та встановлено факт керування позивачем автомобілем, та останній позбавлений права керування транспортними засобами, а відтак в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач повідомлені шляхом надіслання повісток, ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.
В судовому засіданні представник відповідача Добровчан К.Ю. надала пояснення та підтримала доводи апеляційної скарги. Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення та заперечив проти доводів апеляційної скарги. 

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з фотоматеріалами, наявними у справі, кріплення номерного знака автомобіля позивача мають механічні пошкодження. При цьому позивач не мав наміру приховувати номерний знак, номер був розміщений на панелі як вимушений захід, щоб забезпечити його видимість, наскільки це було можливо в тих умовах.
Також, суд бере до уваги що вздовж вказаної ділянки автодороги відсутні станції технічного обслуговування, магазини автозапчастин чи автозаправки, де водій міг би придбати нове кріплення або інструменти для його ремонту, а також немає камер відео фіксації швидкості, для уникнення потрапляння на які іноді виконуються дії зі зміни кріплення номерного знаку. 
На переконання суду у цій ситуації дії позивача були виправданими і не становили ухилення від фіксації інших можливих правопорушень. При цьому суд зауважив, що рух до місця стоянки або ремонту з номером на панелі є менш суспільно небезпечним, ніж рух взагалі без номера або залишення автомобіля на дорозі.
Як наслідок суд прийшов до висновку, що працівниками поліції не в повній мірі враховано характер адміністративного правопорушення, яке є формальним та не передбачає настання шкідливих наслідків, дії позивача не становили суспільної небезпеки, що спричиняє необхідність вирішити чи це не малозначне діяння в розумінні ст. 22 КУпАП.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ухвалою суду 03.04.2026 позивачу поновлено строку для оскарження постанови серії ЕНА №6646823 від 11.02.2026 та відкрито спрощене провадження в справі без виклику сторін, встановлено строк відповідачу для подачі відзиву.
Згідно постанови серії ЕНА №6646823 від 11.02.2026, позивач 11.02.2026 о 10 год. 19 хв. в с. Бірки, вул. Кременецька, 1, керував т/з Renault Logan, з номерним знаком НОМЕР_1 , котрий був закріплений у невстановленому для цього місці, а саме на панелі автомобіля, чим порушив п 2.9.в ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Постановлено застосувати до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу 1190 грн. (а.с.10 зворот-11).
З відеозапису із відео реєстратора у службовому транспорті працівників поліції зафіксовано рух т/з Renault Logan, з номерним знаком НОМЕР_1 , котрий був закріплений на панелі автомобіля, при цьому такий був повністю відкритим для огляду та читабельним, ідентифікація транспортного засобу не була ускладнена.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надано до матеріалів справи фотознімки т/з Renault Logan, д.н.з НОМЕР_1 якого знаходиться на панелі автомобіля, та на яких чітко видно, що рамка номерного знаку пошкоджена та не придатна для функціонального призначення - фіксування номерного знаку (а.с.6-8).
Не погоджуючись з вказаною постановою позивач оскаржив її до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.
З матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №6646823 від 11.02.2026 року про накладення адміністративного стягнення позивач звернувся до суду 23.03.2026 року.
Позивач вказав, що про існування оскаржуваної постанови він дізнався лише 18.03.2026 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, відкритого на її підставі. Матеріалами справи, зокрема доводами самої апеляційної скарги, підтверджується, що примірник оскаржуваної постанови був повернутий відповідачу органами поштового зв`язку без вручення позивачу. Таким чином, копію постанови в день її винесення або в передбачені законом строки позивач фактично не отримував.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
У тексті позовної заяви позивач виклав клопотання про поновлення строку звернення до суду, обґрунтовуючи його вищезазначеними обстави.
Забезпечення права на судовий захист є одним із основоположних принципів судочинства. Оскільки відповідачем не надано доказів належного та своєчасного вручення позивачу копії оскаржуваної постанови у порядку, передбаченому ст. 285 КУпАП, позивач був позбавлений об`єктивної можливості оскаржити її у встановлений законом 10-денний строк. Перебіг строку на судове оскарження для позивача розпочався з моменту, коли він дізнався про порушення свого права, а саме з 18.03.2026 року. Звернувшись до суду 23.03.2026 року (тобто на п`ятий день), позивач діяв добросовісно та без невиправданих зволікань.
Крім того, суд враховує, що відповідач не склав відповідного акта та не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження відмови позивача від отримання копії оскаржуваної постанови на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення. Зазначене повністю спростовує доводи відповідача щодо належного вручення документа, виключає обізнаність позивача зі змістом вказаної постанови та позбавляє його об`єктивної можливості її своєчасного оскарження
З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що несвоєчасне отримання копії рішення суб`єкта владних повноважень є об`єктивною, незалежною від волі позивача обставиною, яка створювала істотні перешкоди для вчинення процесуальних дій. За таких умов, причини пропуску строку звернення до суду є поважними, а пропущений строк підлягає поновленню.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність визначених законом підстав для поновлення позивачу пропущеного процесуального строку на звернення з цим адміністративним позовом.
Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Статтею 222 КУпАП установлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху (частини 1, 2 і 3 статті 122).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Відповідно до п. 4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою і другою статті 121-3, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, части, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно з п. 2 розділу III Інструкції № 1395 постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно з п. 2 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.
Порядок дорожнього руху на території України регулюється Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України та іншими нормативними актами.
Згідно з пунктом 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до пункту 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Відповідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п.2.9.в ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що закріплений не в установленому для цього місці.
Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Положеннями статті 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Зі змісту норм статей 251, 252, 280 КУпАП колегія суддів доходить до висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Повертаючись до матеріалів цієї справи апеляційний суд зазначає, що зібраними у справі доказами належним чином підтверджено, що 11.02.2026 року о 10 год. 19 хв. у с. Бірки по вул. Кременецькій, 1, позивач керував транспортним засобом Renault Logan (номерний знак НОМЕР_1 ), державний номерний знак якого був розміщений на передній панелі приладів під лобовим склом.
Зазначена обставина зафіксована відеозаписом з відеореєстратора службового автомобіля поліції та відповідним стоп-кадром. Позивач не заперечує факт розташування номерного знаку у вказаному місці, проте наголошує на повній відсутності вини у своїх діях, оскільки такий демонтаж став наслідком обставин непереборної сили під час руху. Зокрема, під час руху на проїжджу частину раптово вибігла тварина (кіт), зіткнення з якою призвело до пошкодження рамки кріплення номерного знаку та унеможливило його подальшу фіксацію у передбаченому конструкцією місці. Наявними в матеріалах справи фотоматеріалами чітко зафіксовано механічні пошкодження кріплення, що підтверджує раптовість та об`єктивність цієї події.
Колегія суддів констатує, що відповідач під час притягнення позивача до відповідальності взагалі не врахував вищевказаних обставин та повністю проігнорував обов`язкові складові елементи адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається лише винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність. Згідно зі статтями 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, і зокрема: чи було вчинено правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Всупереч цим імперативним вимогам закону, відповідач діяв формально. Він обмежився лише фіксацією зовнішньої ознаки події (факту знаходження номера під склом), але не з`ясував та не дослідив суб`єктивну сторону правопорушення — наявність або відсутність вини водія. Відповідачем не було взято до уваги, що в діях позивача повністю відсутній умисел на приховування номера, а його дії були зумовлені аварійною технічною поломкою. Розміщення знаку під лобовим склом було єдиним вимушеним заходом, щоб забезпечити його максимальну видимість у наявних умовах та виконати вимоги ПДР щодо читаємості номерів, наскільки це було технічно можливо.
Крім того, відповідач під час розгляду апеляційної скарги не спростував встановлені судом першої інстанції обставини щодо відсутності на вказаній ділянці дороги СТО, магазинів автозапчастин чи АЗС, де водій міг би негайно усунути поломку.
Об`єктивна можливість відремонтувати кріплення на місці у позивача була відсутня.
Оскільки залишення автомобіля на дорозі або рух взагалі без номера створили б значно більшу небезпеку для безпеки дорожнього руху, дії водія щодо слідування до місця ремонту в умовах крайньої необхідності (ст. 18 КУпАП) є повністю виправданими.
Таким чином, у зв`язку з не з`ясуванням відповідачем складу правопорушення та через повну відсутність вини в діях позивача, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що останнім повно та всебічно встановлено обставини справи, а оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 квітня 2026 року у справі № 559/1017/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Т. І. Боршовський 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 26 травня 2026 року