СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Харків Справа №905/291/23 (910/14100/24)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Васильєв Є.О., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.,
при секретарі судового засідання Горюшко В.С., 
за участю прокурора Харківської обласної прокуратури Хряка О.О. та представника третьої особи (ТОВ "Завод "Екосплав") Пархомчука Р.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у місті Харкові апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури (вх. №1141 Д/3 ) на рішення Господарського суду Донецької області від 28.04.2026 у справі №905/291/23 (910/14100/24) (суддя Аксьонова К.І., повне судове рішення складено 06.05.2026)
за позовом Заступника керівника Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави 
до  Державної служби геології та надр України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський завод металургійного обладнання», 

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України,
треті особи, які не заявляють самостійних щодо предмета спору, на стороні відповідача:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Екосплав», уповноваженої особи учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський завод металургійного обладнання» Рожков Євген Васильович,

про визнання недійсними результатів електронного аукціону, договору купівлі-продажу, спеціального дозволу та застосування наслідків недійсності правочину 

ВСТАНОВИВ:
1. Стисле викладення історії справи
1.1. У листопаді 2024 року заступник керівника Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області Власенко Д.В. (далі – прокурор, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави до Державної служби геології та надр України (далі – відповідач-1, Держгеонадра) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський завод металургійного обладнання» (далі – відповідач-2, ТОВ «КЗМО») про визнання недійсними результатів електронного аукціону, оформленого протоколом про результати аукціону від 15.04.2021 №SUE001-UA-20210316-90265; визнання недійсним договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування крейди Маяківського-2 родовища, яке знаходиться в Краматорському районі Донецької області, від 18.05.2021 №1/4-п-21; визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування крейди Маяківського-2 родовища від 02.07.2021 №6535, виданого ТОВ «КЗМО»; застосування наслідків недійсності правочину, визначених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 208 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), шляхом визнання за державою права власності на грошові кошти в сумі 2 440 000,00 грн, сплачені ТОВ «КЗМО» за придбання спеціального дозволу на користування надрами (з урахуванням уточнень до позовної заяви від 13.03.2025 щодо дати протоколу про результати аукціону №SUE001-UA-20210316-90265).
1.2. В обґрунтування позовних вимог прокурор послався на те, що аукціон проведено з порушенням принципу економічної конкуренції, що підтверджено рішенням адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.03.2024 №70/13-р/к у справі №8/01-38-22 (далі – рішення АМК), яким встановлено вчинення ТОВ «КЗМО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод «Екосплав» (далі – ТОВ «Завод «Екосплав») антиконкурентних узгоджених дій з метою спотворення результатів спірного аукціону. За позицією прокурора, зазначені обставини свідчать про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу спеціального дозволу укладений ТОВ «КЗМО» з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а відтак підлягають визнанню недійсними також результати аукціону та виданий на його підставі спеціальний дозвіл, а до відповідача-2 – застосуванню наслідки недійсності правочину у вигляді стягнення в дохід держави одержаних ним коштів.
1.3. Рішенням Господарського суду Донецької області від 28.04.2026 у справі №905/291/23 (910/14100/24) (суддя Аксьонова К.І.) у задоволенні позову відмовлено повністю; повне судове рішення складено 06.05.2026.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції визнав доведеним факт вчинення учасниками аукціону – ТОВ «КЗМО» та ТОВ «Завод «Екосплав» – антиконкурентних узгоджених дій, встановлений рішенням АМК від 19.03.2024 №70/13-р/к, однак дійшов висновку, що сам по собі цей факт не трансформує укладений за результатами аукціону договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами у правочин, що суперечить інтересам держави та суспільства у розумінні статті 228 Цивільного кодексу України. Суд встановив, що ТОВ «КЗМО» сплатило за спеціальний дозвіл 2 440 000,00 грн, що перевищує стартову ціну аукціону (2 247 688,00 грн); доказів можливості продажу дозволу за вищою ціною прокурором не надано, а тому відсутній причинно-наслідковий зв`язок між антиконкурентною поведінкою учасників аукціону та погіршенням майнового становища держави. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, відповідно до яких частина третя статті 228 Цивільного кодексу України, що містить санкцію конфіскаційного характеру, може застосовуватися лише у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства (зокрема, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, або значних збитків із незаконним збагаченням винної особи) і не може застосовуватися лише з мотивів порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист економічної конкуренції. Судові витрати зі сплати судового збору судом першої інстанції покладено на позивача.
2. Межі апеляційного перегляду та узагальнені доводи апеляційної скарги
2.1. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, заступник керівника Донецької обласної прокуратури Голубов О.В. 20.05.2026 через систему «Електронний суд» звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. №1141 Д/3), в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, нез`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, просить рішення Господарського суду Донецької області від 28.04.2026 у справі №905/291/23 (910/14100/24) скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задовольнити повністю.
2.2. Доводи апеляційної скарги в узагальненому вигляді зводяться до такого:
2.2.1. судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права (статті 16, 19 Кодексу України про надра, пункти 2, 19, 22 Порядку проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №993 (далі – Порядок №993), статті 1, 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції»), оскільки судом залишено поза увагою, що первісною підставою для укладення оспорюваного договору купівлі-продажу є результати аукціону, а встановлена рішенням АМК узгодженість і координація дій між учасниками аукціону виключає змагальність між ними як ознаку конкуренції та, на переконання апелянта, унеможливлює кваліфікацію дій таких учасників як «участь в аукціоні» у розумінні відповідного законодавства; фактично, за твердженням апелянта, спеціальний дозвіл набуто ТОВ «КЗМО» поза межами аукціону, який з огляду на антиконкурентні узгоджені дії його учасників не відбувся;
2.2.2. судом першої інстанції порушено норми процесуального права (статті 14, 86, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України), оскільки в оскаржуваному рішенні не зазначено, які саме з наданих прокурором на підтвердження протиправності аукціону письмових доказів (окрім рішення АМК) досліджено та яким чином оцінено, а також не наведено мотивів незастосування норм права, на які посилався прокурор;
2.2.3. судом першої інстанції порушено частину четверту статті 236 Господарського процесуального кодексу України в частині застосування до спірних правовідносин висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, оскільки, за твердженням апелянта, правовідносини у справі №922/3456/23 (публічна закупівля світильників) є неподібними до спірних у цій справі правовідносин (продаж спеціального дозволу на користування надрами) за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями подібності;
2.2.4. судом першої інстанції порушено частину четверту статті 236 Господарського процесуального кодексу України в частині незастосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15.12.2021 у справі №922/2645/20 та від 24.04.2024 у справі №922/3322/20, які, на переконання апелянта, ухвалені в тотожних правовідносинах (продаж спеціальних дозволів на користування надрами за результатами аукціонів, проведених з порушенням добросовісної конкуренції) і підлягали обов`язковому врахуванню;
2.2.5. апелянт вважає доведеним, що ТОВ «КЗМО» вчинило умисні дії, спрямовані на спотворення результатів аукціону, чим порушено інтереси держави, які полягали в отриманні найбільшої вартості спеціального дозволу за конкурентним механізмом ціноутворення; на переконання апелянта, антиконкурентні узгоджені дії учасників аукціону нівелювали мету запровадження аукціонного механізму та є достатньою підставою для застосування наслідків, передбачених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України.
2.3. Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з частиною четвертою статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Таких порушень апеляційним господарським судом не встановлено, а тому справа переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
3. Позиція інших учасників справи
3.1. У суді першої інстанції відповідач-1 (Держгеонадра) проти позову заперечував, посилаючись на те, що електронний аукціон від 15.04.2021 №SUE001-UA-20210316-90265 проведено у відповідності до законодавчих вимог, а встановлення фактів порушення учасниками аукціонів законодавства про захист економічної конкуренції не належить до повноважень Держгеонадри як організатора аукціону, що не мала жодного впливу на його результати. Відповідач-2 (ТОВ «КЗМО») проти позову заперечував, посилаючись на неправильно обраний прокурором спосіб захисту (за твердженням відповідача-2, належним способом захисту є стягнення завданої шкоди – різниці між ціною продажу дозволу і ціною, за якою дозвіл було б продано за умови додержання законодавства про захист економічної конкуренції), а також на недоведеність прокурором мети, протиправних наслідків та умислу сторін договору, спрямованого на порушення інтересів держави і суспільства.
3.2. 08.06.2026 через систему «Електронний суд» ліквідатор ТОВ «КЗМО» – арбітражний керуючий Козирицький А.С. подав відзив на апеляційну скаргу (вх. №6383), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з огляду на таке:
3.2.1. відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, санкції, передбачені частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, є не компенсаційними, а конфіскаційними, спрямованими не на відновлення майнової сфери постраждалої особи, а на покарання порушника з ініціативи держави, а тому їх застосування є втручанням держави у право власності приватної особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; за висновком об`єднаної палати, зазначена норма може застосовуватися лише у виключних випадках (за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа незаконно, безпідставно збагатилася) і не може застосовуватися лише з мотивів порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист економічної конкуренції;
3.2.2. системний аналіз статей 50, 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» і статей 16, 22 Цивільного кодексу України свідчить, що спеціальне законодавство про захист економічної конкуренції за порушення пункту 4 частини другої статті 6, пункту 1 статті 50 цього Закону не передбачає визнання недійсними результатів аукціону, договору чи спеціального дозволу в судовому порядку, а лише передбачений законом штраф (який ТОВ «КЗМО» вже сплачено за рішенням АМК) та право особи, якій завдано шкоди порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, звернутися з вимогою про її відшкодування; належним способом захисту права держави, на переконання ліквідатора, є саме відшкодування шкоди, а обрання неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові;
3.2.3. справа №905/291/23 (910/14100/24) є подібною до справи №922/3456/23, розглянутої об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, за предметом позову (визнання недійсними правочинів), підставами позову (вчинення антиконкурентних узгоджених дій та вчинення правочину, що суперечить інтересам держави і суспільства), наслідками визнання недійсними правочинів (застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України) та доказами, наданими позивачем (рішення Антимонопольного комітету України/його територіального органу), а тому висновки, викладені у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, мають враховуватися при розгляді цієї справи;
3.2.4. матеріали справи не містять обвинувального вироку, що набрав законної сили, або доказів завдання ТОВ «КЗМО» державі чи суспільству значних збитків; ліквідатор також зазначає, що судом першої інстанції надано належну оцінку рішенню АМК, у мотивувальній частині якого наведені обставини справи з посиланням на ті самі письмові докази, на які посилався прокурор, а тому доводи апеляційної скарги про ненадання оцінки всій сукупності доказів є безпідставними.
3.3. 10.06.2026 через систему «Електронний суд» уповноважена особа учасників ТОВ «КЗМО» Рожков Є.В. також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18, зазначив, що метою оспорюваного правочину було отримання спеціального дозволу на користування надрами, яка не суперечить інтересам держави, оскільки саме держава виставила спеціальний дозвіл на продаж на аукціоні; прокурор, за твердженням третьої особи-3, не заперечує саму мету правочину, а оспорює лише умови (спосіб) його укладення, що виключає застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України. Третя особа-3 також зазначила про невірно обраний прокурором спосіб захисту права (стаття 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачає стягнення заподіяної шкоди, а не визнання недійсними результатів аукціону), а також про відсутність доведених порушених прав та інтересів держави, оскільки: у першому аукціоні з продажу спеціального дозволу не зареєструвався жоден учасник; у повторному аукціоні, незважаючи на зниження стартової ціни, взяли участь лише два учасники; ціна, за якою реалізовано спеціальний дозвіл (2 440 000,00 грн), перевищує стартову ціну аукціону (2 247 688,00 грн); прокурором не надано доказів наявності інших потенційних учасників аукціону, які б могли придбати дозвіл за вищою ціною, ані доказів розміру завданих державі збитків.
4. Рух справи в суді апеляційної інстанції
4.1. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2026 для розгляду апеляційної скарги заступника керівника Донецької обласної прокуратури у справі №905/291/23 (910/14100/24) визначено колегію суддів у складі: головуючий (суддя-доповідач) Васильєв Є.О., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.
4.2. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Донецької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Донецької області від 28.04.2026 у справі №905/291/23 (910/14100/24); встановлено учасникам справи п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та заяв і клопотань у справі; витребувано у Господарського суду Донецької області матеріали справи; справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 30 червня 2026 року о 14:00 у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: м. Харків, проспект Незалежності, 13, зал судових засідань №131; учасникам справи рекомендовано з урахуванням безпекової ситуації в місці розташування суду завчасно звернутися до суду із заявою про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до статті 197 Господарського процесуального кодексу України.
4.3. 08.06.2026 ліквідатор ТОВ «КЗМО» – арбітражний керуючий Козирицький А.С. через систему «Електронний суд» подав відзив на апеляційну скаргу (вх. №6383), зміст якого наведено у пункті 3.2 цієї постанови, а також заяву (клопотання) про участь у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
4.4. 10.06.2026 уповноважена особа учасників ТОВ «КЗМО» Рожков Є.В. через систему «Електронний суд» подав відзив на апеляційну скаргу, зміст якого наведено у пункті 3.3 цієї постанови.
4.5. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.06.2026 задоволено заяву ліквідатора ТОВ «КЗМО» Козирицького А.С. від 08.06.2026 про участь у судовому засіданні 30.06.2026 та всіх наступних судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
4.6. 23.06.2026 адвокат Пархомчук Р.І. – представник третьої особи-2 (ТОВ «Завод «Екосплав») подав заяву (клопотання) (вх. №6938) про участь у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2026 зазначену заяву задоволено.
4.7. У судовому засіданні 30.06.2026 взяли участь прокурор Харківської обласної прокуратури Хряк О.О. та представник третьої особи-2 (ТОВ «Завод «Екосплав») – адвокат Пархомчук Р.І. Інші учасники справи (відповідач-1, відповідач-2 в особі ліквідатора, третя особа-1, третя особа-3) в судове засідання не з`явилися; про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 
Представником відповідача – арбітражним керуючим Козирицьким А.С., ліквідатором ТОВ «КЗМО» 30.06.2026 через систему «Електронний суд» подано до Східного апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке він мотивував перебуванням на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та прагненням брати особисту участь у розгляді справи, просив розгляд справи відкласти на іншу дату. Протокольною ухвалою суду в судовому засіданні 30.06.2026 у задоволенні цього клопотання відмовлено, вирішено розпочати розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні за відсутності ліквідатора ТОВ «КЗМО» та інших учасників справи, оскільки ухвалою про відкриття апеляційного провадження їхня участь в судовому засідання була визнана необов`язковою.
4.8. За результатами розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 30.06.2026 судом проголошено скорочену постанову Східного апеляційного господарського суду.
5. Фактичні обставини справи, встановлені судами
5.1. В електронній торговій системі «Prozorro.Sale» за посиланням https://prozorro.sale/auction/SUE001-UA-20210316-90265/ розміщено відомості про аукціон з продажу спеціального дозволу на користування надрами Маяківське-2 родовище, яке розташоване на південній околиці с. Маяки (Краматорський район Донецької області), строком на 20 років. Вартість геологічної інформації становила 118 622,89 грн (з ПДВ), вартість пакета аукціонної документації – 70 127,87 грн (з ПДВ), початкова (стартова) ціна реалізації спеціального дозволу – 2 247 688,00 грн. Організатором електронного аукціону виступила Державна служба геології та надр України (том 1, а. с.34).
5.2. Електронні торги проведено 15.04.2021 у формі трираундового англійського аукціону. У торгах взяли участь 2 учасники: ТОВ «КЗМО» і ТОВ «Завод «Екосплав». Відповідно до протоколу про результати електронного аукціону №SUE001-UA-20210316-90265, сформованого 15.04.2021 о 13 год 14 хв, переможцем аукціону визнано ТОВ «КЗМО», яке запропонувало найбільшу цінову пропозицію – 2 440 000,00 грн (другий учасник аукціону, ТОВ «Завод «Екосплав», запропонував ціну – 2 430 000,00 грн).
5.3. На підставі протоколу електронного аукціону Державною службою геології та надр України 18.05.2021 укладено з ТОВ «КЗМО» договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами №1/4-п-21 (том 1, а. с.34-35). У подальшому на підставі зазначеного протоколу та договору купівлі-продажу Держгеонадрами видано ТОВ «КЗМО» спеціальний дозвіл від 02.07.2021 №6535 на користування надрами Маяківське-2 родовище з метою видобування крейди марок МК-1, МК-2 (переважно МК-2), крейди, придатної для виготовлення повітряного кальцієвого вапна 1 і 2 сортів, та відсіву від подрібнення карбонатних порід, придатного для вапнування кислих ґрунтів, строком на 20 років (том 1, а. с.36).
5.4. Адміністративною колегією Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення №70/13-р/к від 19.03.2024 у справі №8/01-38-22, яким визнано дії ТОВ «КЗМО» та ТОВ «Завод «Екосплав» порушенням, передбаченим пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів спірного аукціону (том 1, а. с.43-49). 
У рішенні АМК встановлено, що ТОВ «КЗМО» та ТОВ «Завод «Екосплав» під час підготовки пропозицій для участі в аукціоні діяли не самостійно, а узгоджували свою поведінку, замінивши ризик на координацію економічної поведінки, що призвело до усунення між товариствами конкуренції; зазначені факти підтверджуються, зокрема, використанням учасниками аукціону одного електронного майданчику та одних ІР-адрес, однаковими властивостями та схожістю в оформленні поданих ними документів, уповноваженням однієї і тієї ж особи на подання документів до центру сертифікації ключів, наявністю спільних працівників та комунікації між товариствами в період проведення аукціону. Рішення АМК №70/13-р/к є чинним та у судовому порядку не оскаржувалося.
5.5. За процесуального керівництва Костянтинівської окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №42024052660000013 від 08.08.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України (том 1, а. с. 40), однак обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, матеріали справи не містять.
5.6. Сторонами у справі не заперечується той факт, що ТОВ «КЗМО» сплатило до Державного бюджету України грошові кошти в сумі 2 440 000,00 грн за придбаний спеціальний дозвіл на користування надрами. Доказів наявності інших потенційних учасників аукціону, які могли б запропонувати вищу ціну за спеціальний дозвіл, а також доказів дійсного розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок укладення оспорюваного правочину, матеріали справи не містять.
6. Позиція суду апеляційної інстанції
6.1. Щодо представництва прокурором інтересів держави у справі. 
Питання наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у цій справі не є предметом оскарження в апеляційній скарзі та учасниками справи не оспорюється. Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи в цій частині, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прокурором наведено достатні підстави для представництва інтересів держави відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та частин третьої – п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, оскільки Держгеонадра, якою, за твердженням прокурора, порушено інтереси держави, визначена відповідачем-1 у справі і об`єктивно не могла одночасно бути позивачем, а тому в прокурора був відсутній розумний сенс повідомляти про звернення до суду орган, який визначено відповідачем. Підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги в цій частині відповідно до частини четвертої статті 269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не встановлює.
6.2. Нормативно-правове регулювання відносин з надання спеціальних дозволів на користування надрами на аукціоні.
Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади в межах, визначених Конституцією України. Статтею 4 Кодексу України про надра передбачено, що надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування; окремі повноваження щодо розпорядження надрами законодавством України можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади. Згідно зі статтею 16 Кодексу України про надра спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України; на час проведення спірного аукціону такий порядок визначався Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 №124), та Порядком №993 (у первісній редакції, чинній на час проведення аукціону).
Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що аукціон з продажу спеціального дозволу на користування надрами є способом реалізації державою від імені Українського народу права власності на надра шляхом передання їх у користування на конкурентних засадах, а спірні у цій справі правовідносини виникли саме з приводу дотримання встановленого законодавством порядку такого розпорядження надрами.
Відповідно до статті 650 Цивільного кодексу України особливості укладення договорів на організованих ринках капіталу, організованих товарних ринках, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами законодавства.
Спеціальні дозволи на користування надрами згідно зі статтею 16 Кодексу України про надра надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Надання спеціальних дозволів на користування надрами на час проведення аукціону 18.05.2021 було врегульовано Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 № 124).
Процедура продажу на аукціоні шляхом проведення електронних торгів спеціального дозволу на користування надрами була визначена Порядком проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 р. № 993 (в первісній редакції, чинній на час проведення аукціону).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор не доводить порушення Державною службою геології та надр України як організатором аукціону процедурних аспектів проведення аукціону. Обґрунтуванням позову прокурор визначає обставини проведення аукціону з порушенням принципу економічної конкуренції внаслідок антиконкурентної поведінки учасників аукціону, вчинення якої, за позицією прокурора, свідчить про вчинення оспорюваного правочину з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. 
6.3. Доводи прокурора про те, що аукціон фактично не відбувся (підпункт 2.2.1 цієї постанови) суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на таке. 
Матеріалами справи підтверджується, що електронний аукціон 15.04.2021 проведено у формі, передбаченій пунктом 19 Порядку №993 (трираундовий англійський аукціон), за його результатами сформовано протокол, яким визначено переможця – учасника, що запропонував найвищу цінову пропозицію, як це передбачено пунктом 22 Порядку №993. Тобто з формальної точки зору процедура аукціону, встановлена законодавством, була дотримана; порушень з боку організатора аукціону – Держгеонадри – прокурором не доведено і в апеляційній скарзі не заявлено.
Встановлені рішенням АМК антиконкурентні узгоджені дії учасників аукціону є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, за яке відповідним законодавством передбачена самостійна відповідальність у вигляді штрафу (стаття 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції»), і ТОВ «КЗМО» та ТОВ «Завод «Екосплав» вже притягнуто до такої відповідальності. Однак саме по собі це порушення не тотожне висновку про те, що аукціон «не відбувся» у розумінні законодавства про надра, а тому доводи апеляційної скарги про недотримання статей 16, 19 Кодексу України про надра, пунктів 2, 19, 22 Порядку №993, статей 1, 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» як самостійну підставу для визнання результатів аукціону недійсними судом апеляційної інстанції відхиляються. Питання про правові наслідки встановленої антиконкурентної поведінки учасників аукціону для дійсності похідних правочинів (договору купівлі-продажу та спеціального дозволу) підлягає вирішенню через застосування спеціальних приписів статті 228 Цивільного кодексу України, до аналізу яких апеляційний господарський суд переходить нижче.
6.4. Щодо застосовності частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України та частини першої статті 208 Господарського кодексу України до спірних правовідносин.
Відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним; якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, при наявності умислу лише в однієї зі сторін усе одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного – за рішенням суду стягується в дохід держави. Аналогічні за змістом положення на час укладення оспорюваного договору містила частина перша статті 208 Господарського кодексу України (яка з 2025 року, у зв`язку з втратою чинності Господарським кодексом України в цілому, не є чинною, але підлягає застосуванню до спірних правовідносин як така, що діяла на момент їх виникнення).
Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що правовий аналіз частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України свідчить про те, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета правочину має завідомо суперечити інтересам держави та суспільства.
Отже для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення договору, якою із сторін та в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін. Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою.
Ключове значення для вирішення цього спору має правова позиція, викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, відповідно до якої санкція, передбачена частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, є не компенсаційною, а конфіскаційною (спрямованою не на відновлення майнового стану постраждалої особи, а на покарання порушника з ініціативи держави), а тому її застосування є втручанням держави у право власності приватної особи, що охоплюється гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Антиконкурентна поведінка учасників торгів спрямована на спотворення конкуренції між ними, однак не завжди має на меті завдати шкоди державі чи підірвати її інтереси, а тому сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України. 
Зазначена норма, з огляду на її конфіскаційний характер та ризики непропорційного втручання в право власності, може застосовуватися лише у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які можуть мати місце при вчиненні особою кримінального злочину (за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили) або дій, якими державі та суспільству завдано значних збитків, а винна особа незаконно, безпідставно збагатилася на суму, співставну з вартістю того, що стягується на користь держави, – і не може застосовуватися лише з мотивів порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист економічної конкуренції.
6.5. Апеляційний господарський суд не погоджується з доводом апеляційної скарги про неподібність правовідносин у справі №922/3456/23 щодо публічної закупівлі світильників на користь комунального підприємства (підпункт 2.2.3 цієї постанови) із спірними правовідносинами у цій справі (продаж спеціального дозволу на користування надрами як об`єкта права власності Українського народу) за предметом, суб`єктним складом і об`єктом спору з огляду на таке.
Відповідно до сталої практики Великої Палати Верховного Суду (зокрема, постанова від 12.10.2021 у справі №233/2021/19) подібність правовідносин для цілей застосування частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України визначається насамперед за змістовим критерієм – оцінкою спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права прав та обов`язків сторін спору, тоді як суб`єктний і об`єктний критерії є додатковими та мають значення лише тоді, коли для застосування відповідної норми права є необхідним специфічний суб`єктний склад або специфічний об`єкт правовідносин. У цій справі, як і у справі №922/3456/23, ключовим юридичним питанням, що постало перед судом, є одне й те саме: чи є встановлений компетентним органом факт вчинення учасниками торгів (аукціону, тендеру) антиконкурентних узгоджених дій, спрямованих на спотворення результатів таких торгів, самостійною та достатньою підставою для визнання правочину, укладеного за результатами таких торгів, недійсним як такого, що вчинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, у розумінні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України. 
Предмет позову (визнання недійсними правочинів, укладених за результатами торгів, та застосування наслідків недійсності за частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України), підстава позову (вчинення антиконкурентних узгоджених дій, встановлене рішенням органу Антимонопольного комітету України) та застосовна норма права в обох справах збігаються, а специфіка предмета торгів (спеціальний дозвіл на користування надрами чи товар за договором закупівлі) не впливає на розв`язання зазначеного правового питання, оскільки норма частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України сформульована загально і не передбачає різного регулювання залежно від виду майна чи майнового права, що є предметом оспорюваного правочину.
Посилання прокурора на «дуалістичну природу» аукціону з надрокористування суд апеляційної інстанції також відхиляє, оскільки адміністративний елемент видачі дозволу не змінює цивільно-правової природи спору про дійсність результатів торгів і договору, укладеного за наслідками такого аукціону.
За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правовідносини у справах №905/291/23 (910/14100/24) та №922/3456/23 є подібними за змістовим критерієм, а тому суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23.
6.6. Довід апелянта про незастосування судом першої інстанції висновків Верховного Суду у справах №922/2645/20 та №922/3322/20 (підпункт 2.2.4 цієї постанови). апеляційний господарський суд також відхиляє, оскільки постанови Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №922/2645/20 та від 24.04.2024 у справі №922/3322/20 ухвалені колегіями суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду до прийняття постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, якою уточнено критерії застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України до правочинів, укладених за результатами торгів, проведених з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції. 
Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; при цьому, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду (зокрема, у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17), незалежно від того, чи прямо перераховані усі постанови, від яких відступлено, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду з відповідного питання. Такою останньою правовою позицією з питання застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України до правочинів, укладених за результатами торгів з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, є саме постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, яка ухвалена колегією найвищого рівня в системі касаційного перегляду господарських спорів (об`єднаною палатою) саме з метою забезпечення єдності судової практики з цього питання. Відтак суд першої інстанції правомірно надав пріоритет висновкам, викладеним у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, перед висновками, викладеними у постановах, на які посилається апелянт.
6.7. Щодо доведеності протиправного умислу, шкоди та причинно-наслідкового зв`язку (підпункт 2.2.5 цієї постанови) суд апеляційної інстанції зазначає, що для застосування наслідків, передбачених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення оспорюваного правочину, а також наявність умислу сторони (сторін), спрямованого саме на настання такого протиправного наслідку (постанова Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №922/1391/18). 
Метою оспорюваного договору купівлі-продажу спеціального дозволу було набуття ТОВ «КЗМО» права користування надрами Маяківського-2 родовища; ця мета сама по собі не суперечить інтересам держави, оскільки саме держава в особі Держгеонадра прийняла рішення про виставлення спеціального дозволу на продаж на аукціоні, тобто мала намір його відчужити на оплатних засадах.
Судом першої інстанції встановлено, і це не спростовано апелянтом, що: ціна, за якою реалізовано спеціальний дозвіл (2 440 000,00 грн), перевищує стартову (початкову) ціну аукціону (2 247 688,00 грн), тобто держава отримала кошти на умовах, визначених самим аукціоном; у першому оголошеному аукціоні з продажу спеціального дозволу не зареєструвався жоден учасник, а у повторному аукціоні, незважаючи на зниження стартової ціни, взяли участь лише два учасники, що свідчить про обмежений інтерес ринку до відповідного активу; прокурором не надано доказів наявності інших потенційних учасників аукціону, які могли б запропонувати вищу ціну за спеціальний дозвіл, доказів дійсної (ринкової) вартості спеціального дозволу, що перевищувала б фактично сплачену суму, а також не наведено конкретного розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок укладення оспорюваного правочину.
За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність доведеного причинно-наслідкового зв`язку між встановленою рішенням АМК антиконкурентною поведінкою учасників аукціону та погіршенням майнового становища держави, а також про недоведеність умислу ТОВ «КЗМО», спрямованого саме на заподіяння шкоди інтересам держави і суспільства (на відміну від умислу, спрямованого на отримання переваги над іншим учасником торгів, який встановлено рішенням АМК і за який ТОВ «КЗМО» вже притягнуто до відповідальності, передбаченої законодавством про захист економічної конкуренції). 
Наведені прокурором докази вчинення ТОВ «КЗМО» порушень, передбачених пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», підтверджують факт антиконкурентної поведінки учасників аукціону, однак не є достатньою підставою для висновку про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, в розумінні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України.
6.8. Оцінюючи належність та ефективність обраного прокурором способу захисту права суд додатково враховує, що відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування, у тому числі у подвійному розмірі завданої шкоди для окремих порушень, передбачених статтею 50 цього Закону.
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати, чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту порушеного права у спірних правовідносинах; обрання неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 15.09.2022 у справі №910/12525/20). 
Заявлений прокурором спосіб захисту – визнання недійсними результатів аукціону, договору купівлі-продажу та спеціального дозволу з подальшим стягненням в дохід держави усієї сплаченої ТОВ «КЗМО» суми (2 440 000,00 грн) – за встановлених у справі обставин (відсутність доведеної шкоди державі, ціна продажу, що перевищує стартову) не є домірним (пропорційним) характеру стверджуваного порушення та не спрямований на відновлення дійсно порушеного права держави, а тому не може вважатися ефективним у розумінні наведеної практики Великої Палати Верховного Суду.
6.9. При перевірці доводу апеляційної скарги про порушення норм процесуального права (підпункт 2.2.2 цієї постанови) апеляційний господарський суд встановив, що судом першої інстанції надано належну оцінку рішенню АМК від 19.03.2024 №70/13-р/к, яким визнано факт вчинення ТОВ «КЗМО» та ТОВ «Завод «Екосплав» антиконкурентних узгоджених дій; рішення АМК, у свою чергу, прийнято за результатами дослідження адміністративною колегією Антимонопольного комітету України тих самих документів (листів державних органів, банківських установ, електронних майданчиків тощо), на які прокурор посилався як на додаткові докази протиправності аукціону. 
Обставини, встановлені чинним і не оскарженим в судовому порядку рішенням АМК, не потребували окремого повторного дослідження судом кожного з покладених в його основу документів, оскільки предметом судової оцінки в цій справі є не факт вчинення антиконкурентних узгоджених дій як такий (який не заперечується жодною зі сторін і визнаний доведеним судом першої інстанції), а правові наслідки цього факту для дійсності похідних цивільно-правових правочинів. З огляду на викладене, підстав вважати, що судом першої інстанції порушено вимоги статей 86, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доказів та обґрунтування судового рішення, апеляційний господарський суд не встановлює. Не встановлено апеляційним господарським судом і порушення вимог статті 14 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених прокурором позовних вимог та на підставі наданих учасниками справи доказів.
Апеляційний господарський суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява №4909/04).
6.10. За наслідками перевірки доводів апеляційної скарги та на підставі встановлених судами фактичних обставин справи апеляційний господарський суд дійшов таких висновків:
1) установлений рішенням АМК факт вчинення ТОВ «КЗМО» та ТОВ «Завод «Екосплав» антиконкурентних узгоджених дій під час проведення аукціону сам по собі не є достатньою підставою для визнання оспорюваних результатів аукціону, договору купівлі-продажу та спеціального дозволу недійсними як вчинених з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, в розумінні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, з огляду на конфіскаційний характер передбачених цією нормою наслідків та необхідність дотримання принципу пропорційності втручання держави у право власності приватної особи;
2) прокурором не доведено наявності в оспорюваному правочині мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, умислу ТОВ «КЗМО», спрямованого саме на заподіяння шкоди державі, самого факту заподіяння державі майнової шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між антиконкурентною поведінкою учасників аукціону і погіршенням майнового становища держави;
3) обраний прокурором спосіб захисту не є ефективним та пропорційним характеру стверджуваного порушення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків суду першої інстанції та по суті зводяться до незгоди апелянта з наданою судом першої інстанції оцінкою доказів і встановлених обставин справи, а також до переоцінки застосовної практики Верховного Суду, що не є самостійною підставою для скасування законного й обґрунтованого судового рішення.
7. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
7.1. Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
7.2. За результатами апеляційного перегляду рішення Господарського суду Донецької області від 28.04.2026 у справі №905/291/23 (910/14100/24) доводи апеляційної скарги заступника керівника Донецької обласної прокуратури не знайшли свого підтвердження. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.
7.3. З огляду на викладене Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого господарського суду від 28.04.2026 – без змін.
8. Щодо судових витрат
8.1. Зважаючи, що суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового рішення, новий розподіл судових витрат, понесених сторонами у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
8.2. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, за наслідками відмови у задоволенні апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, пунктом 1 частини першої статті 275, статтями 276, 281 – 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ: 

1. Апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Донецької області від 28.04.2026 у справі №905/291/23 (910/14100/24) залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Донецької області від 28.04.2026 у справі №905/291/23 (910/14100/24) залишити без змін. 
3. Судові витрати зі сплати судового збору, у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на апелянта. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови в порядку та у випадках, що передбачені статтями 286 – 291 Господарського процесуального кодексу України. 

Повну постанову складено 03.07.2026.

Головуючий суддя Є.О. Васильєв

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.В. Стойка