22 травня 2026 року Єдиний унікальний № 501/264/26 Провадження № 1-кп/501/73/26

ВИРОК
Іменем України
21 травня 2026 року        м. Чорноморськ
Чорноморський міський суд Одеської області
у складі: головуючого - ОСОБА_1 секретаря судових засідань – ОСОБА_2 
номер справи 501/264/26 провадження 1-кп/501/73/26
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чорноморську Одеської області кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1202516210000971 від 06 листопада 2025 року, відносно:
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, студента Чорноморського морського фахового коледжу Одеського національного морського університету групи № 307, не одруженого, утриманців немає, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, -
участь у справі приймали:
прокурори -      ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
захисник -       ОСОБА_6 
законний представник обвинувачуваного - ОСОБА_7 
обвинувачений -       ОСОБА_3 
ВСТАНОВИВ:
Сторони, кожен окремо, не заперечували щодо розгляду справи під час воєнного стану.
Стислий виклад формування обвинувачення визнане судом доведеним.
ОСОБА_3 , 30 жовтня 2025 року в період часу з 12 години 00 хвилин до 13 години 20 хвилин, більш точний час встановити не надалось можливим, перебував в приміщенні роздягальні Чорноморського морського фахового коледжу Одеського національного морського університету за адресою: вул. Праці, 15 в м. Чорноморську Одеської області.
В цей час у неповнолітнього ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна. Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, діючи умисно, переконавшись у тому, що його дії залишаються непоміченими сторонніми особами, неповнолітній ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу, таємно викрав із лавочки в приміщенні роздягальні вказаного учбового закладу мобільний телефон марки «XIAOMІ REDMI-NOTE» модель 12S, об`ємом пам`яті 256Gb, в корпусі чорного кольору, який належить одногрупникові останнього ОСОБА_8 .
В подальшому, з викраденим майном неповнолітній ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду на суму 4289.67 грн.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
27 січня 2026 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 скерований до Чорноморського міського суду Одеської області для розгляду по суті.
Позиція учасників судового процесу.
Допитаний у якості обвинуваченого ОСОБА_3  свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся та пояснив, що навчається в Чорноморському морському фаховому коледжу Одеського національного морського університету. 30 жовтня 2025 року в обідній час перебував у приміщенні роздягальні Чорноморського морського фахового коледжу Одеського національного морського університету, де вкрав мобільний телефон марки «XIAOMІ REDMI-NOTE», який належить його одногрупнику ОСОБА_8 . Викрадений телефон повернув потерпілому. Прохав врахувати відшкодування завданої шкоди, щире каяття та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Потерпілий ОСОБА_8  в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, матеріальних та моральних претензій до обвинувачуваного не має, просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Законний представник обвинувачуваного ОСОБА_3 , батько ОСОБА_7 зазначив, що після скоєного син зрозумів свою поведінку, виправився, щиро покаявся та здатний понести покарання у виді штрафу.
Прокурор в судовому засіданні вважав на підставі наданих доказів, провину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу, доведеною. 
Також зазначив, що згідно угоди від 24 січня 2026 року за результатами медіації у межах Програми відновного правосуддя за участю неповнолітніх, які є підозрюваними, обвинуваченими ОСОБА_3 взяв на себе відповідальність за наслідки кримінального правопорушення.
Враховуючи обставини, що пом`якшую покарання неповнолітнього ОСОБА_3 – скоєння кримінального правопорушення уперше, у неповнолітньому віці, щире каяття, прийняття участі у Програмі відновного правосуддя, відсутності обставин, що обтяжують покарання неповнолітнього ОСОБА_3 вважає можливим застосувати до обвинуваченого положення ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України, яка передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Враховуючи, що ОСОБА_3 раніше не судимий, кримінальне правопорушення вчинив у неповнолітньому віці, свою вину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, прийняв участь у Програмі відновного правосуддя, то наявні підстави для застосування ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України, а саме перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання у виді штрафу, у розміру триста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100.00 грн. не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України. 
Фактичні обставини встановлені Судом.
Окрім повного визнання своєї провини, вина ОСОБА_3 доводиться наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду:
?заявою потерпілого ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення (а.с.91);
?витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025162160000971 від 06 листопада 2025 року (а.с.59), що 06 листопада 2025 року до чергової частини надійшла ВП № 1 ОРУП № 2 в Одеській області надійшла заява ОСОБА_8 про те, що 30 жовтня 2025 року в приміщенні коледжу ОГМУ, шляхом вільного доступу невідома особа таємно викрала його мобільний телефон марки «XIAOMІ REDMI-NOTE» в корпусі чорного кольору. Сума матеріальної шкоди встановлюється;
?протоколом отримання речей і документів від 07 листопада 2025 року, згідно якого законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 – ОСОБА_7 (батько), видав викрадений мобільний телефон марки «XIAOMІ REDMI-NOTE» модель 12S (а.с.92-96);
?протоколом огляду предмета - мобільний телефон марки «XIAOMІ REDMI-NOTE» МОДЕЛЬ 12S;
? висновком товарознавчої експертизи № 2892/25 від 10 листопада 2025 року (а.с.98-103).
Мотивувальна частина та застосовані Судом правові норми.
Згідно до ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 Кримінального процесуального суду України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами. 
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, дослідивши всі докази сторони обвинувачення і сторони захисту, керуючись вимогами ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
При цьому, Суд ураховує лише ті докази, які ним визнано належними, допустимими та достовірними, з урахуванням доводів, наведених вище у цьому вироку.
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 Кримінального процесуального кодексу України, жодних обставин, передбачених ст. 87 Кримінального процесуального кодексу України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 . Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед Судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, Суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 доведена повністю і його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.
Мотиви призначення покарання, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». 
Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення Європейського суду з прав людини вказує від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43). Також ,має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86).
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 Кримінального кодексу України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Згідно ст. 12 Кримінального кодексу України ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України відноситься до тяжких злочинів .

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання ,виправлення засудженого.
Згідно із ч. 1 ст. 103 Кримінального кодексу України при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 Кримінального кодексу України, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до положень ст. 66 Кримінального кодексу України скоєння кримінального правопорушення уперше, у неповнолітньому віці, щире каяття, прийняття участі у Програмі відновного правосуддя.
Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_3 відповідно до положень ч. 1 67 Кримінального кодексу України Судом не встановлено.
Як особа, ОСОБА_3 є неповнолітнім раніше не судимий, навчається в Одеського національного морського університету,
При призначенні покарання Суд враховує і позицію потерпілої сторони, який матеріальних та моральних претензій не має та прохав призначити покарання обвинувачуваному не пов`язане з позбавленням волію.
Окрім того судом враховується укладена угода від 24 січня 2026 за результатами медіації у межах Програми відновного правосуддя за участю неповнолітніх, які є підозрюваними, обвинуваченими у вчинені кримінального правопорушення, підозрюваний ОСОБА_3 взяв на себе відповідальність за наслідки кримінального правопорушення, визнав завдану вчиненим кримінальним правопорушенням шкоду, щиро вибачився перед потерпілим, а потерпілий визнає факт принесення вибачення неповнолітнім підозрюваним, з метою сприяння ре соціалізації, розвитку особистісного потенціалу, формування навичок позитивного мислення, комунікації та креативного підходу до вирішення життєвих ситуацій до неповнолітнього застосовується додатковий засіб ре соціалізації – проходження он-лайн курсу «Вступ до критичного мислення» ( а.с.71-90).
Також Суд враховує досудову доповідь про неповнолітнього обвинувачуваного від 16 березня 2026 року згідно якої, ризик вчинення повторного злочину у неповнолітнього ОСОБА_3 , низький (а.с.55-58).
Оцінюючи докази у їх сукупності Суд керується вимогами ст. 370, ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до яких судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. 
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Частиною 3 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Санкція ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. 
Між тим, Суд при призначенні покарання неповнолітньому ОСОБА_3 вважає за можливе застосувати положення ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Суд вважає, що істотність зниження ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення полягає у тому, що він, після вчинення інкримінованих діянь, усвідомив їх неправомірність, не вчинив інших злочинів, продовжує навчання.
На переконання суду, характер та тяжкість інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, обставини його вчинення, у сукупністю з даними про його особу, ставлення обвинуваченого до вчиненого, добровільна видача викраденого майна, вказують на щирість каяття та виправлення.
Також Суд враховує, що шкода діями ОСОБА_3 фактично не завдана, оскільки викрадене майно видано ним працівникам поліції та у непошкодженому стані повернуто потерпілому, який також не має претензій майнового характеру до обвинуваченого та прийняв від нього вибачення, прохав застосовувати покарання не пов`язане з позбавленням свободи.
З урахуванням викладеного, зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, умов його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього, про які визначено у судовій доповіді, Суд вважає, що при призначенні ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України існують підстави для застосування положень ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України, а саме призначення іншого виду покарання, ніж встановленого у санкції ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, а саме у виді штрафу, що відповідає вимогам ст. 98, ч. 1 ст. 100 Кримінального кодексу України. 
Про можливість застосування до неповнолітніх при призначення покарання положень ст. 69 Кримінального кодексу України, зазначає правовий висновок, викладений у Постанові ОП ККС ВС від 7 квітня 2025 року у справі № 754/15594/23 (провадження № 51-4274кмо24).
Висновок суду.
На підставі викладеного, врахував усі обставини вчиненого злочину, Суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання більш м`якого виду основного покарання у виді штрафу, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України. 
Підсумовуючи все вище зазначене, Суд вважає, що саме дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення та час який минув з моменту його вчинення.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
На переконання Суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання, повністю враховує обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого та його поведінку після вчинення злочину.
Інші питання пов`язані в винесенням вироку.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 не обиралась.
Позовні вимоги по справі не заявлялись.
Долю речових доказів та судових витрат Суд вирішує відповідно до положень ст. 100, 124 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 373- 376 Кримінального процесуального кодексу України Суд,

УХВАЛИВ:
Визнати винним  ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити покарання за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподаткованих мінімум громадян, що становить 5100.00 (п`ять тисяч сто) грн.

Стягнути з  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка Овідіопольського району Одеської області, РНОКПП НОМЕР_1 , навчається у Чорноморському морському фаховому коледжу Одеського національного морського університету судові витрати у розмірі 400.00 грн. на користь держави.

Речові докази:
? мобільний телефон марки «XIAOMІ REDMI-NOTE» модель 12S, об`ємом пам`яті 256Gb, в корпусі чорного кольору, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_8 вважати йому повернутим.

Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду .
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суд також роз`яснює право обвинуваченому подати зауваження щодо технічного запису судового засідання.

Головуючий