Номер провадження: 22-ц/813/4288/26 
Справа № 493/2153/24
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
23.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання Юцикова Д.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Танірвердієв Асим Довлат-огли,
на рішення Балтського районного суду Одеської області від 09 червня 2025 року,
у справі за позовом Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення суми заборгованості,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2024 року Комунальне підприємство «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення суми заборгованості, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 13.07.2020 року між КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №2743, відповідно до умов якого остання отримала кредит на реконструкцію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 терміном на 15 років на суму 150 000,00 грн без сплати відсотків річних за користування кредитом. Також між КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_1 , з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_2 обов`язків по поверненню кредиту, було укладено договір поруки за №907 від 13.07.2020 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_2 щодо повернення кредиту. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 своїх договірних зобов`язань за кредитним договором у останньої станом на 17.12.2024 року наявна заборгованість за кредитом в розмірі 147 428,00 грн, з яких: заборгованість по кредиту – 106 276,00 грн, заборгованість з простроченого тіла кредиту – 41 152,00 грн. Оскільки умови кредитного договору не виконуються як позичальником, так і поручителем, позивач вимушений звернутись до суду із позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в розмірі 147 428,00 грн та розірвання зазначеного договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Балтський районний суд Одеської області рішенням від 09 червня 2025 року позовні вимоги Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення суми заборгованості задовольнив у повному обсязі, розірвав кредитний договір №2743 від 13.07.2020 року, укладений між Комунальним підприємством «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_2 . Стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» заборгованість за кредитним договором №2743 від 13.07.2020 року в розмірі 147 428,00 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив із того, що 13.07.2020 року між КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №2743 та цього ж дня між КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_1 з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_2 обов`язків по поверненню кредиту укладено договір поруки за №907, відповідно до умов якого ОСОБА_1 брав на себе зобов`язання відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_2 щодо повернення кредиту. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 17.12.2024 року становить 147 428,00 грн, з яких: 106 276,00 грн – заборгованість по кредиту, 41 152,00 грн – прострочена заборгованість за тілом кредиту. З огляду на те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, суд вважав, що з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 , підлягає стягненню вказана заборгованість.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Танірвердієв Асим Довлат-огли, просить скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 09.06.2025 у справі №493/1321/25 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» відмовити,посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з додатком від 13.07.2020 №2 («Графік покриття кредиту») до кредитного договору від 13.07.2020 №2743 ОСОБА_2 станом на день винесення рішення мала сплатити 46 296 грн (2572 х 18). Відсотки за користування кредитом за вищевказаним договором не нараховуються. Станом на день винесення рішення ОСОБА_2 за кредитним договором від 13.07.2020 №2743 сплачено 52 572 грн, що підтверджується квитанціями від 24.07.2020 та від 10.12.2020. Отже, у ОСОБА_2 не тільки відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем, а й нею взагалі виконано свої обов`язки наперед, що узгоджується з п. 3.3.1 кредитного договору від 13.07.2020 № 2743. Таким чином, обставини і висновки, наведені у рішенні, не відповідають дійсності.
Згідно з п. 4.2 кредитного договору від 13.07.2020 №2743 КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» має право розірвати відповідний договір і вимагати дострокового погашення кредиту. Водночас скаржник наголошує, що недостатньо лише наявності у договорі умови про його розірвання внаслідок порушення узгоджених умов і факту такого порушення. Позивач, звертаючись до суду з проханням розірвати кредитний договір від 13.07.2020 №2743 із застосуванням відповідних наслідків, жодним чином не обґрунтував саме істотність порушення відповідачами умов договору; незацікавленість відповідачів у збереженні договору; значний розмір шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуваного від договору; істотність різниці між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Вищевказаного не містить і оскаржуване рішення. Отже, навіть якщо у ОСОБА_2 була б заборгованість перед КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» це не є безумовною підставою для розірвання кредитного договору від 13.07.2020 №2743 в судовому порядку, із застосуванням відповідних наслідків. Рішенням безпідставно розірвано кредитний договір від 13.07.2020 № 2743 із застосуванням відповідних наслідків.
Скаржник наголошує, що ОСОБА_1 не надіслано позовну заяву з додатками, ухвали суду першої інстанції, рішення, взагалі не повідомлено про розгляд справи №493/2153/24, чим позбавлено ОСОБА_1 права на справедливий суд. 

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.09.2025 року відкрито апеляційне провадження та КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України. 
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження від 12.09.2025 року отримав 15.09.2025 року о 4:24:33 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. 
КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» апеляційну скаргу з додатками та копію ухвали про відкриття провадження від 12.09.2025 року отримало 12.08.2025 о 21:28:05 та 15.09.2025 року о 4:24:33 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками про доставку електронного документу. 
КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» 09.02.2026 надало до суду відзив на апеляційну скаргу, який ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2026, яка занесена до протоколу судового засідання, було залишено без розгляду з огляду на наступне. 
Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 123 ЦПК України).
У відповідності до ч. 1-2 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» апеляційну скаргу з додатками та копію ухвали про відкриття провадження від 12.09.2025 року отримало 12.08.2025 о 21:28:05 та 15.09.2025 року о 4:24:33 в особистому кабінеті Електронного суду. 
Отже строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу спливав 25.09.2025 року, , відзив на апеляційну скаргу подано 09.02.2026.
У відзиві на апеляційну скаргу як не мітиться клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, так і не викладені обставини поважності пропуску цього строку.
У зв`язку з пропуском строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу підлягає залишенню без розгляду.
«Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» подав заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме заявленої до стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» заборгованості за кредитним договором №2743 від 13.07.2020, в розмірі 30 000,00 грн.
Колегія суддів наголошує, що згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. 
Позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. 4-5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України).
Статтею 49 ЦПК України регламентовано процесуальні права та обов`язки сторін.
Пунктами 1,2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Збільшення або зменшення розміру позовних вимог стосується лише зміни кількісних показників за тією самою вимогою, яка була заявлена раніше. 
Позовна вимога — це сформульоване позивачем прохання до суду про захист порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу шляхом застосування певного способу захисту.
Звертаючись до суду позивач просив розірвати кредитний договір № 2743 та стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в розмірі 147 428,00 грн, яка складається лише із тіла кредиту. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Подана позивачем заява за своїм змістом є заявою про зміну розміру позовних вимог шляхом їх зменшення.
З огляду на наведені норми процесуального права, подання до суду апеляційної інстанції заяви про зміну розміру позовних вимог шляхом їх зменшення не передбачено, а тому у задоволенні заяви Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» про прийняття відмови від частини позовних вимог та закриття провадження у справі в цій частині слід відмовити.
КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , судові повістки-повідомлення отримали 16.02.2026 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України. 
Представник КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» – Сухінін С. В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції, відмовивши в задоволенні позову у повному обсязі.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що 13.07.2020 року між КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №2743 та цього ж дня між КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_1 з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_2 обов`язків по поверненню кредиту укладено договір поруки за №907, відповідно до умов якого ОСОБА_1 брав на себе зобов`язання відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_2 щодо повернення кредиту. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 17.12.2024 року становить 147 428,00 грн, з яких: 106 276,00 грн – заборгованість по кредиту, 41 152,00 грн – прострочена заборгованість за тілом кредиту. З огляду на те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, суд вважав, що з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 , підлягає стягненню вказана заборгованість.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Із матеріалів справи вбачається, що 13.07.2020 року між Комунальним підприємством «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №2743, за умовами якого Комунальне підприємство «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» надає позичальнику кредит для реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , терміном на 15 років на суму 150 000,00 грн без сплати відсотків річних за користування кредитом.
Згідно п.1.2 договору, кредит, що надається позичальнику, в період дії цього договору, відповідно до вимог ПКМУ №1597 від 05.10.1998, зі змінами та доповненнями, забезпечується договором поруки (або іпотеки) з наданням до фонду усіх необхідних документів. 
Повернення отриманого кредиту здійснюється грошовими коштами з початку їх видачі до моменту повного погашення, згідно з графіком повернення кредиту (п. 2.3 договору).
Пунктом 3.4.5 договору передбачено, що позичальник зобов`язався погашати кредит, та інші передбачені договором платежі в терміни та обсягах, що визначені цим договором та додатком №2 до цього договору.
Відповідно до п. 5.1 договір набуває законної сили з моменту його підписання сторонами та діє до остаточного повернення наданого Фондом кредиту та інших платежів.
Як вбачається із графіку термінів виконання етапів реконструкції, що є додатком №1 до кредитного договору №2743 від 13.07.2020, сума кредиту позичальнику ОСОБА_2 видавалась двома платежами у розмірі 55 000,00 грн та 95 000,00 грн.
Додатком №2 до кредитного договору №2743 від 13.07.2020 є графік покриття кредиту, наданого для реконструкції житлового будинку, який містить відомості про конкретні терміни покриття кредиту та суми грошових коштів, що підлягають сплаті щомісячно у період з 30.11.2020 року по 01.04.2035 року рівними платежами у розмірі 2672 грн, останній платіж 824 грн. 
Додатковим договором №1 від 04.01.2021 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору №2743 від 13.07.2020, сторони збільшили строк виконання етапів реконструкції до 01.05.2021 року, із внесенням змін до графіку термінів виконання етапів реконструкції та внесенням у раніше укладений договір №2743 від 13.07.2020 зміни щодо п. 2.2, п. 3.2.3, п. 3.4.2, п. 3.4.4.
Відповідно до графіку термінів виконання етапів реконструкції, що є додатком №1-1 до кредитного договору №2743 від 13.07.2020, сума кредиту позичальнику ОСОБА_2 видавалась двома платежами у розмірі 55 000,00 грн та 95 000,00 грн.
Факт перерахування Комунальним підприємством «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» позичальнику ОСОБА_2 грошових коштів на суму 45 000,00 грн підтверджується платіжним дорученням №26 від 14.07.2020 року, а факт перерахування грошових коштів на суму 105 000,00 грн – платіжним дорученням №29 від 16.07.2020 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язання 13.07.2020 року між Комунальним підприємством «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки №907, відповідно до умов якого останній зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання зобов`язань з поверненням кредиту, штрафних санкцій та пені (якщо таке має місце), наданого кредитором боржнику на реконструкцію житлового будинку згідно укладеного кредитного договору №2743 від 13.07.2020 на суму 150 000,00 грн терміном на 15 років.
Згідно п. 2.1 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з боржником перед кредитором за виконання зобов`язань, вказаних у п. 1.1 даного договору.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів:предмета і підстави позову.
Предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17(провадження № 61-9545сво21).
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Пунктом 2 статті 264 ЦПК України передбачено, що суд не може виходити за межі позовних вимог.
Звертаючись до суду із даним позовом Комунальне підприємство «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» просило розірвати кредитний договір № 2743 від 13.07.2020 року укладений між Комунальним підприємством «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_2 у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором та наявністю станом на 17.12.2024 року заборгованості у розмірі 147 428,00 грн, з яких: 106 276,00 грн – заборгованість по кредиту, 41 152,00 грн – прострочена заборгованість за тілом кредиту, яку просило стягнути солідарну з відповідачів. 
У справі про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя до співучасників висувається єдина позовна вимога, а не окрема вимога до кожного із співвідповідачів. З огляду на це, єдина вимога позивача має спиратись на єдине обґрунтування (єдині підстави позову), а тому заперечення проти такого позову боржника та позичальника не можуть бути роздільними, вони мають спиратись загальне для співучасників обґрунтування.
Зазначений підхід щодо наявності права солідарного боржника на заявлення заперечень проти вимог кредитора, які є загальними для всіх боржників, узгоджується і з міжнародною практикою. Так, статтею 10:111 (1) Принципів європейського контрактного права передбачено, що солідарний боржник має право застосувати проти кредитора будь-якій засіб захисту, доступний іншому солідарному боржнику, крім засобу захисту, що є особистим для такого іншого боржника. Застосування засобу захисту не має наслідків для інших солідарних боржників.
Згідно зі статтею 11.1.4 Принципів міжнародних комерційних договорів УНІДРУА у редакції 2016 року солідарний боржник, до якого заявлено вимогу кредитором має право заявити всі засоби захисту та права щодо заліку вимог, які він має особисто або які є загальними для всіх співборжників за зобов`язаннями, проте не має права заявити засоби захисту чи права щодо заліку вимог, які має лише окремий інший солідарний боржник чи боржники.
Ураховуючи наведене, оскільки боржник є стороною у зобов`язанні, забезпеченому порукою, відповідальність боржника і поручителя є солідарною, а тому він може оспорювати як загальну суму заборгованості, так і дійсність основного і забезпечувального зобов`язань.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 червня 2024 у справі № 161/8822/19 дійшов висновку, що у випадку наявності підстав для солідарної відповідальності відповідачів/боржників, кожен з них має право висунути заперечення проти вимог кредитора, які є загальними для всіх боржників та не засновані на особистих відносинах одного з них з кредитором. Оскарження судового рішення у повному обсязі одним з відповідачів, відповідальність якого є солідарною з іншими, та перегляд справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою такого відповідача, не є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.
Саме тому рішення суду яке оскаржене одним із солідарним боржників, переглядається у повному обсязі щодо заборгованості стосовно обох боржників та не свідчить про порушення принципу диспозитивності.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (ч. 4 ст. 652 ЦК України).
Закон пов`язує можливість розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір.
Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору.
У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.
Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.
Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна у судовому порядку.
Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.
Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованимі відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19).
Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.
Позовна заява в частині розірвання договору мотивована тим, що відповідач не виконує зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, що є порушенням умов договору та законних прав позивача, а тому на підставі п. 4.2 кредитного договору фонд має право розірвати договір та достроково стягнути отриману позичальником суму кредиту. 
У відповідності до п. 4.2 договору, у разі нецільового використання кредиту та несплати визначених договором платежів, інших порушень з боку позичальника вимог кредитного договору, фонд має право припинити фінансування реконструкції, розірвати договір, вимагати дострокового погашення кредиту позичальником, поручителем або гарантом. Встановлення факту нецільового використання кредиту позичальником здійснюється шляхом складання двостороннього акту за участю представника органу місцевої влади та представника фонду з ознайомленням позичальника (п. 4.7 договору).
Тобто, з урахуванням умов кредитного договору, зокрема п. 4.2, фонд має право розірвати договір та вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у таких випадках: 1) нецільового використання кредиту, 2) несплати визначених договором платежів, 3) інших порушень з боку позичальника вимог кредитного договору.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 квітня 2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи квитанцію до прибуткового касового ордера № 118 від 24.07.2020 року, квитанцію від 10.12.2020 року, копію позовної заяви про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_5 , надані відповідачем, який не приймав участь у розгляді справив суді першої інстанції та доказі надані позивачем каса за липень 2020 року, прибутковий касовий ордера № 118 від 24.07.2020 року, карту позичальника, з метою повного та об`єктивного розгляду справи та з`ясування всіх обставин справи стосовно розбіжності суми зазначеної у прибутковому касовому ордері № 118 від 24.07.2020 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 118 від 24.07.2020 року. 
Згідно прибуткового касового ордеру КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» № 118 від 24.07.2020 року в рахунок погашення кредиту прийнято від ОСОБА_6 грн. Вказаний прибутковий касовий ордер підписано головним бухгалтером КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Степаненко О.М. та містить печатку підприємства. 
Разом з тим, як вбачається із квитанції до прибуткового касового ордера КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» №118 від 24.07.2020, ОСОБА_2 на виконання умов укладеного договору внесла грошові у розмірі 50 000,00 грн. 
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно зі статтею I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них
Із матеріалів справи вбачається, що 28.01.2025 року КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_5 про стягнення шкоди, завданої внаслідок кримінальних правопорушень, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду. В позовній заяві КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що у головного бухгалтера КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» - ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на привласнення ввірених йому грошових коштів, зокрема 24.07.2020 року діючи умисно та повторно, використовуючи своє службове становище та обіймаючи посаду головного бухгалтера, будучи матеріально відповідальною особою, діючи від імені КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», знаходячись на своєму робочому місці отримав від ОСОБА_2 , яка діяла на підставі кредитного договору за № 2743 від 13.07.2020 року, грошовий платіж у розмірі 50000 грн для погашення частини кредитних зобов`язань, виписавши позичальнику прибутковий касовий ордер за № 118 від 24.07.2020 року на суду 50000 грн. Здійснив облік частини грошових коштів, отриманих від позичальника ОСОБА_2 у сумі 30000 грн, про що вніс відомості в облікові документи підприємства. 
Квитанцією АТ «Райффайзен Банк Аваль» №NOMIO3932M від 10.12.2020, ОСОБА_2 на виконання умов укладеного договору внесла грошові у розмірі 2 572,00 грн.
Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що на виконання укладеного між сторонами договору від 13.07.2020 №2743 відповідачем ОСОБА_2 сплачено 52 572,00 грн.
В позовній заяві позивачем зазначається, що станом на 17.12.2024 року у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, заборгованість з простроченого тіла кредиту складає 41152 грн, при цьому позивачем враховано здійснену відповідачем 10.12.2020 року сплату коштів 2572 грн. 
Колегія суддів зауважує, що станом на дату розрахунку заборгованості – 17 грудня 2024 року з урахуванням графіку покриття кредиту, що є додатком №2 до кредитного договору №2743 від 13.07.2020, позичальник ОСОБА_2 повинна була внести на рахунок КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» 43 724,00 грн (розмір разового платежу 2 572,00 грн х 17 платежів), що вочевидь є меншою ніж та, що фактично була сплачена за вищевказаними платежами – 52 572,00 грн, що свідчить про відсутність простроченої заборгованості за укладеним між сторонами договором, а тому твердження позивача про невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів є безпідставним.
З урахуванням викладеного, оскільки позивач не довів обставин невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, згідно графіку покриття кредиту, який є додатком № 2 до кредитного договору, то підстави для розірвання кредитного договору №2743 від 13.07.2020 відсутні.
Пунктом 4.2 кредитного договору передбачено, що у разі нецільового використання кредиту та несплати визначених договором платежів, інших порушень з боку позичальника вимог кредитного договору, фонд має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником, поручителем або гарантом.
Як зазначалось вище, підставою стягнення з відповідачів, які є солідарними боржниками, в повному обсязі коштів за кредитним договором від 13.07.2020 року позивач зазначив не виконання ОСОБА_2 зобов`язання по поверненню кредитних коштів, у зв`язку з чим станом на 17.12.2024 року наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 41152 грн. 
Проте, як зазначалось вище, позивачем не доведено обставин невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, згідно графіку покриття кредиту, який є додатком № 2 до кредитного договору, станом на 17.12.2024 року.
Ураховуючи викладені обставини та підстави позову, колегія суддів вважає, що у КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» відсутні підстави вимагати повернення відповідачами коштів за кредитним договором від 13.07.2020 року, строк сплати яких відповідно до графіку покриття кредиту, який є додатком № 2 до договору, станом на 17.12.2024 року не настав. 

Щодо суті апеляційної скарги 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про задоволення позову прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення суми заборгованості.

Щодо судових витрат
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена, апеляційний суд змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається із матеріалів справи, скаржником при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 4 543,00 грн, що підтверджується квитанцією ID 4621-2381-0149-5812 від 29.08.2025 року.
Оскільки апеляційна скарга задоволена, з Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 543,00 грн.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). 
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Згідно положень пунктів 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. 
Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правничої допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. 
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу до суду апеляційної інстанції скаржником надано договір про надання правової допомоги №11/08/25-Г від 11.08.2025, укладений між Адвокатським об`єднанням «Лєгіст» на ОСОБА_1 та додаткову угоду №08/25-Г до договору про надання правової допомоги №11/08/25-Г від 11.08.2025, датовану 11.08.2025, з п.1 якої вбачається, що сторони дійшли взаємної згоди, що вартість послуг (гонорар) адвокатського об`єднання за професійну правничу допомогу клієнту у справі №493/2153/24 є фіксованою (не залежить від кількості здійснених адвокатом дій, судових засідань, обсягу наданих послуг, витраченого часу тощо) та становить у суді апеляційної інстанції 15 000,00 грн. Також сторони узгодили, що клієнт протягом 1 року після набрання законної сили остаточним судовим рішенням по суті у справі №493/2153/24 зобов`язаний шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок адвокатського об`єднання або внесення готівкою в касу адвокатського об`єднання у повному обсязі сплатити вартість послуг (гонорар) адвокатського об`єднання, встановлену у п. 1 цієї додаткової угоди, а також укласти акт приймання-передачі.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). 
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №357/380/20, провадження №14-20цс22). 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача заперечував щодо стягнення витрат на правову допомогу, зазначаючи про не співмірність. 
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відщкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року заява №19336/04, § 268).
Відтак, ураховуючи критерії реальності, розумності та співмірності адвокатських витрат, з огляду на предмет та підстави спору, характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, конкретні обставини даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу у справі в суді апеляційної інстанції є завищеним та необґрунтованим, що підлягає обов`язковому врахуванню при визначенні судом суми витрат, що має бути розподілена між сторонами справи. 
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, предмет позову, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час, необхідний на виконання робіт (складання апеляційної скарги обсягом 4 сторінки, участь у судовому засіданні 23.04.2026 року), враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, критерії реальності, необхідності, виправданості, співмірними зі складністю даної справи, колегія суддів вважає, що заява сторони відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягає задоволенню частково у сумі 8 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів
у х в а л и в:
У задоволенні заяви Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» про прийняття відмови від частини позовних вимог та закриття провадження у справі в цій частині, відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Танірвердієв Асим Довлат-огли задовольнити частково.
Рішення Балтського районного суду Одеської області від 09 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення суми заборгованості, відмовити.
Стягнути з Комунального підприємства «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 4543 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 08 травня 2026 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

М.В. Назарова